ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2026 р. 	Справа № 480/12041/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.07.2025, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, м. Суми, повний текст складено 31.07.25 у справі № 480/12041/23
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Сумській області   
про визнання незаконним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі також – позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Сумській області), в якому просила: 
1) визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Сумській області від 25.10.2023 за № 686318280706 про застосування штрафу у розмірі 21,00 грн за порушення вимог п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”;
2) визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Сумській області від 25.10.2023 за № 686418280706 про застосування штрафу у розмірі 6800,00 грн за порушення вимог частини 9 ст. 15-3 Закону України від 19.12.1995 за №481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального”.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 25.10.2023 за № 686418280706 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 6800,00 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1070,29 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1495,38грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення в цій частині ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням матеріалів справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що відповідно до п. 111.1 ст. 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова, адміністративна, кримінальна; фінансова відповідальність, що встановлюється згідно ПК України, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів); фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені. Отже, притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення не звільняє фізичну особу чи посадових (службових) осіб/юридичної особи у передбачених законом випадках від юридичної відповідальності інших видів. Вказує, що з огляду на приписи статті 9 КУпАП та статті 111 ПК України накладення штрафу за частиною 2 статті 156 КупАП є адміністративною відповідальністю, а застосування фінансової санкції на підставі частини 2 статті 17 Закону № 481-95-ВР фінансовою; ФОП ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності двох різних видів, а саме: адміністративної та фінансової, оскільки підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення та стягнення штрафу є податкове повідомлення-рішення, а підставою адміністративної відповідальності є адміністративне правопорушення. Не погоджується з сумою витрат на професійну правничу допомогу, стягнутою судом на користь позивача, оскільки справа є малозначною, розгляд справи здійснений у спрощеному провадженні.
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 15.06.2015 за основним видом діяльності "47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами" (а.с. 95, 67).
21.07.2023 старшим інспектором СЮП ВП Сумського РУП Головного управління Національної поліції в Сумській області складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовано, що ФОП ОСОБА_1 близько 10-00 год. 21.07.2023, перебуваючи на робочому місці, де працювала продавцем у кіоску за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила продаж алкогольного напою, а саме пива “Київське”, ємн. 0,6 л. за ціною 21,00 грн громадянину ОСОБА_2 , чим допустила порушення вимог розпорядження Сумської обласної державної адміністрації Сумської обласної військової адміністрації від 30 березня 2022 року І № 108-ОД “Про торгівлю алкогольними напоями у Сумській області”, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 156 КУпАП (а.с.19,64).
08.08.2023 Адміністративна комісія при Виконавчому комітеті Сумської міської ради, розглянувши адміністративну справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 156 КУпАП, на підставі складеного вище протоколу, постановила притягнути позивача до відповідальності та накласти штраф у розмірі 6800 грн (а.с.20). Цей штраф позивачем був сплачений 10.08.2023, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.20 зворот, 33, 63).
07.09.2023 ГУ НП у Сумській області листом № 24241 (вх. ГУ ДПС у Сумській області № 15209/5 від 08.09.2023) надіслало відповідачу для розгляду та прийняття рішення копії адміністративних матеріалів за ч. 2 ст. 156 КупАП, які були складені, у тому числі відносно позивача, а також пояснення позивача та пояснення гр. ОСОБА_2 (а.с. 62-71).
ГУ ДПС у Сумській області у зв`язку з отриманням указаних матеріалів від ГУНП в Сумській області 25.09.2023 Наказом №1416 призначено фактичну перевірку позивача (а.с.73).
ГУ ДПС у Сумській області згідно з Наказом № 1416 від 25 вересня 2023 року проведено фактичну перевірку з метою контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з - працівниками (найманими особами) господарської одиниці - кіоск за адресою: АДРЕСА_1 , через який здійснює (проводить) діяльність ФОП ОСОБА_1 .
За результатами фактичної перевірки складено акт фактичної перевірки від 03.10.2023 за №6115/18/19/РРО/ НОМЕР_1 (а.с.15-17, 54-56), в якому зазначено, що згідно з матеріалами, які надійшли від Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області відповідно до листа від 07.09.2023 за № 24241 (вх. ГУ ДПС у Сумській області № 15209/5 від 08.09.2023), встановлено продаж алкогольного напою вартістю 21 грн 21.07.23 (час 10-00) у період дії заборони на продаж алкогольних напоїв, визначених Розпорядженням Сумської ОВА № 428-ОД від 22.11.22. ”Про внесення змін до Розпорядження голови Сумської ОДА — керівника обласної військової адміністрації від 30.03.2022 за №108-ОД”.
Також, згідно з електронними копіям розрахункових документів РРО ФН 3000531069, сформованими даним РРО та переданих до органів ДПС, внесених до Системи обліку даних РРО, встановлено непроведення 21.07.2023 о 10-00 хв. розрахункової операції з реалізації пива вартістю 21 грн. через РРО ФН 3000531060 з фіскальним режимом роботи та нероздрукування відповідного касового чека на суму 21,00 грн.
За результатами фактичної перевірки складено акт фактичної перевірки від 03.10.2023 за №6115/18/19/РРО/ НОМЕР_1 (а.с.15-17, 54-56), за висновками якого, серед іншого, встановлення порушення позивачем:
- пунктів 1,2 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР;
- статті 15-3 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” від 19.12.1995 № 481/95-ВР.
25.10.2023 на підставі акта фактичної перевірки від 03.10.2023 ГУ ДПС у Сумській області винесено податкові повідомлення-рішення:
- №686418280706, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 6800,00 грн за порушення вимог частини 9 статті 15-3 Закону України від 19.12.1995 за №481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” (а.с.13, 50);
- №686318280706, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 21,00 грн за порушення вимог пунктів 1,2 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (а.с.12, 51).
03.10.2023 відносно позивача складений протокол про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовано порушення позивачем установленого порядку проведення розрахунків, а саме, непроведення ФОП ОСОБА_1 21.07.2023 розрахункової операції, пов`язаної з реалізацією алкогольного напою за готівку (пива “Київське”, ємн. 0,6 л. за ціною 21,00 грн) через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій типу МINI-Т 400ME, заводський (серійний) номер ПБ410143 8694, фіскальний номер 3000531068, та нероздрукування документу (чеку) на суму 21,00 грн, чим було допущено порушення вимог пункту 1 та 2 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 статті 155-1 КУпАП. Також у протоколі зазначено, що продаж пива зафіксований в протоколі поліції від 21.07.2023 (а.с.18).
31.10.2023 Ковпаківський районний суд м. Суми, розглянувши матеріали ГУ ДПС у Сумській області про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 155-1 КУпАП, закрив провадження у справі відносно позивача у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.21).
Не погодившись із рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.10.2023 за № 686418280706 прийняте відповідачем непропорційно, зокрема, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з порушенням принципу «non bis in idem», як складового елементу принципу верховенства права, а тому воно не може відповідати критеріям правомірності, визначеним у частині 2 статті Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 25.10.2023 за № 686418280706 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 6800,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін та доводам апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (надалі - ПК України, тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За правилами підпункту 14.1.265. пункту 14.1 статті 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пункту 111.1. статті 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності:
фінансова;
адміністративна;
кримінальна.
За правилами пункту 111.2. статті 111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).
Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
Згідно з пунктом 111.3. статті 111 ПК України притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення не звільняє фізичну особу чи посадових (службових) осіб юридичної особи у передбачених законом випадках від юридичної відповідальності інших видів.
Притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, що передбачає встановлення контролюючими органами вини особи, не передбачає презумпції наявності вини фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи у випадках притягнення фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи до юридичної відповідальності інших видів та не звільняє від обов`язку її доведення в порядку, передбаченому законом.
Стаття 112 ПК України встановлює загальні умови притягнення до фінансової відповідальності.
Так, особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Особа не може бути притягнута двічі до відповідальності одного виду за вчинення одного і того самого податкового правопорушення.
Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення та стягнення штрафу є податкове повідомлення-рішення, що відповідає вимогам, визначеним пунктом 58.1 статті 58 цього Кодексу.
У свою чергу, адміністративним правопорушенням (проступком), відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» № 481-95-ВР від 19.12.1995 (чинний, станом на момент проведення перевірки, надалі – Закон № 481-95-ВР).
Статтею 15-3 Закону № 481-95-ВР були встановлені обмеження щодо продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння.
Відповідно до цієї статті сільські, селищні та міські ради в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці можуть встановлювати заборону продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) (крім закладів ресторанного господарства) у визначений рішенням таких органів час доби.
Згідно з розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації - керівника Сумської обласної військової адміністрації від 30 березня 2022 року N 108-0Д «Про торгівлю алкогольними напоями у Сумській області» (із змінами і доповненнями, зокрема, внесеними розпорядження голови Сумської обласної державної адміністрації - керівника Сумської обласної військової адміністрації від 22 листопада 2022 року № 428-ОД) з метою забезпечення громадської безпеки та порядку в Сумській області з 22 листопада 2022 року діяла заборона до особливого розпорядження, але не пізніше, ніж час дії правового режиму воєнного стану, на території Сумської області на реалізацію алкогольних напоїв у роздрібній торгівельній мережі та кафетеріях з 19:00 до 11:00 години наступного дня.
Відповідно до положень частини 2 статті 17 Закону № 481-95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів за порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.
Поряд з цим частиною 2 статті 156 КУпАП також передбачена адміністративна відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом, зокрема: торгівля пивом (крім безалкогольного), у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби — у виді накладення штрафу від чотирьохсот (17 грн*400 = 6800 грн) до восьмисот (13600 грн (17 грн*800) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на аналіз статті 9 КУпАП та статті 111 ПК України накладення штрафу за частиною 2 статті 156 КУпАП є адміністративною відповідальністю, а застосування фінансової санкції на підставі частини 2 статті 17 Закону № 481-95-ВР — фінансовою.
Тобто адміністративна відповідальність, передбачена нормами ч. 2 ст. 156 КУпАП, та фінансові санкції, встановлені ст. 17 Закону № 481/95-ВР, є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення до яких реалізуються за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.
Водночас аналіз норми частини 2 статті 17 Закону № 481-95-ВР та частини 2 статті 156 КУпАП свідчить про те, що до фінансової відповідальності притягується суб`єкт господарювання, а до адміністративної — працівник підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування, який допустив відповідне порушення.
Матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_1 біля 10-00 год. 21.07.2023, перебуваючи на робочому місці, де працювала продавцем у кіоску за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила продаж алкогольного напою, а саме, пива “Київське”, ємн. 0,6 л. за ціною 21,00 грн. громадянину ОСОБА_2 , чим допустила порушення вимог розпорядження Сумської обласної державної адміністрації Сумської обласної військової адміністрації від 30 березня 2022 року № 108-ОД “Про торгівлю алкогольними напоями у Сумській області”, за що передбачена, як адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 156 КУпАП, так і відповідальність за Законом № 481-95-ВР.
08.08.2023 Адміністративна комісія при Виконавчому комітеті Сумської міської ради, розглянувши адміністративну справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення вказаного вище правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 156 КУпАП, постановила притягнути позивача до відповідальності та накласти штраф у розмірі 6800 грн (а.с.20). Цей штраф позивачем сплачений 10.08.2023, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 20 зворот, 33, 63).
Поряд з цим за це ж правопорушення пізніше відповідачем 25.10.2023 прийнято податкове повідомлення-рішення № 686418280706 про застосування штрафу у розмірі 6800,00 грн.
Отже, оскаржуваним рішенням відповідач притягнув позивача до відповідальності за одне і те саме порушення (реалізація підакцизних товарів у заборонений рішенням органу місцевого самоврядування час доби), за вчинення якого 08.08.2023 Адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Сумської міської ради вже накладено на позивача штраф, передбачений ч.2 ст. 156 КУпАП, у розмірі 6800 грн постановою, яка набрала законної сили, та цей штраф позивачем вже був сплачений 10.08.2023, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.20 зворот, 33, 63).
Відповідно ключовим правовим питанням у цій справі є можливість одночасного притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КУпАП та ч. 2 ст. 17 Закону № 481-95-ВР .
Позивач, з посиланням на статтю 61 Конституції України стверджував, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності за одне і те ж правопорушення.
Дійсно, частиною першою статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
У той же час, як зазначено вище, адміністративна відповідальність, передбачена нормами ч. 2 ст. 156 КУпАП, та фінансові санкції, встановлені ст. 17 Закону № 481/95- ВР, є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення до яких реалізуються за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.
Разом з тим, за приписами частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Аналіз указаних вище ч. 2 ст. 156 КУпАП та частини 2 ст. 17 Закону № 481/95- ВР свідчить про те, що і частиною 2 статті 156 КУпАП і частиною 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачена відповідальність у вигляді штрафу за реалізацію підакцизних товарів у заборонений рішенням органу місцевого самоврядування час доби.
Ключовою відмінністю частини 2 статті 17 Закону № 481/95- ВР та частини другої статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення є суб`єктний склад правопорушення.
Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнуто не лише фізична особа-підприємець, а й юридична особа як суб`єкт господарювання (частина 2 статті 17 Закону № 481-95-ВР) і працівник цієї юридичної особи (за статтею ч.2 ст. 156 КупАП).
Поряд з цим, під час реалізації підакцизних товарів у заборонений рішенням органу місцевого самоврядування час доби в разі притягнення до відповідальності фізичної особи - підприємця на підставі частини 2 статті 17 Закону № 481-95-ВР та ч.2 ст. 156 КУпАП можуть збігатися суб`єкт відповідальності та вид порушення.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що незважаючи на формальну відмінність видів відповідальності та у зв`язку із цим дотримання гарантій частини 1 статті 61 Конституції України, абсолютну тотожність складу правопорушення та природу санкцій, питання одночасного застосування статті ч. 2 ст. 17 Закону № 481-95-ВР та ч.2 ст. 156 КУпАП потребує вирішення саме у контексті принципу верховенства права особи, а не об`єктивної законності, та передбачає необхідність дослідження відповідальності з позиції «комплексності» дії санкцій як елементів єдиної системи боротьби з правопорушенням, а не дублювання заходів відповідальності з метою фіскалізації штрафів.
У практиці, зокрема адміністративного судочинства, застосовується загальний принцип in dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права): у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків особи у її взаємовідносинах з державою (в особі відповідних суб`єктів владних повноважень), тлумачення такого закону здійснюється на користь особи (суб`єкта приватного права).
Загальний принцип «non bis in idem» не виключає проведення подвійного провадження, за умови, що будуть виконані певні умови. Зокрема, в аспекті статті 4 Протоколу № 7 ЄСПЛ такою умовою називає доведення, що подвійні провадження були «досить тісно пов`язані за суттю та у часі». Інакше кажучи, що вони об`єднані на комплексній основі і утворюють єдине ціле. Це означає, що не тільки мета і засоби, які використовуються для її досягнення мають доповнювати одне одного за суттю та бути пов`язаними у часі, а й те, що можливі наслідки такого правового реагування на відповідну поведінку мають бути пропорційними і передбачуваними для осіб, яких вони стосуються.
Матеріальні критерії для визначення того чи існує досить тісний зв`язок за суттю, включають в себе:
- чи переслідують різні провадження взаємодоповнюючі цілі і, таким чином, стосуються не тільки in abstracto, але й in concreto, різних аспектів соціально неправомірної поведінки;
- чи є подвійність провадження передбачуваним наслідком (як в законодавстві так і на практиці), одного й того ж оспорюваного діяння (idem);
- чи проводяться паралельні провадження таким чином, щоб уникнути, наскільки це можливо, будь-якого дублювання у збиранні, а також оцінці доказів, зокрема, шляхом належної взаємодії між різними компетентними органами з тим, щоб факти, встановлені в одному провадженні також використовувалися в іншому провадженні;
- і, перш за все, чи враховується санкція у першому завершеному провадженні в тих провадженнях, які завершуються пізніше з тим, щоб особа, якої вони стосуються, не несла надмірний тягар. Останній ризик буде менш ймовірним у правових системах, де налагоджений компенсаційний механізм, призначений для забезпечення пропорційності загальної суми накладених штрафів (п.п. 130, 132 рішення Великої палати Європейського суду з прав людини у справі «А. та Б. проти Норвегії» (А. and B. v. Norvey) (заяви №№ 24130/11, 29758/11) від 15.11.2016).
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в умовах одночасного застосування санкцій до фізичної особи-підприємця за частиною 2 статті 156 КУпАП та пізніше за частиною 2 статті 17 Закону № 481-95-ВР, очевидно, що провадження не є пов`язаними за своєю суттю, виходячи з озвучених критеріїв, оскільки за цілями та застосовуваними санкціями не є взаємодоповнюючими, а передбачають подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох однакових штрафних каральних заходів. Це є не лише непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, але й ставить у нерівне правове становище при вчиненні аналогічного правопорушення у діяльності юридичної особи та фізичної особи-підприємця не на користь останнього.
Розмежування статусу фізичної особи та фізичної особи-підприємця не зумовлює можливостей відходу від цих висновків, оскільки в обох випадках каральна мета відповідальності реалізується щодо єдиного суб`єкта права - фізичної особи, яка з метою законного здійснення господарської діяльності отримує додатковий правовий статус. Оскільки правовий статус підприємця фізична особа з повною цивільною дієздатністю набуває в порядку реалізації свого права на здійснення підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (згідно з частиною першою статті 42 Конституції України, частиною першою статті 50 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 128 Господарського кодексу України).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фізична особа-підприємець, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною 2 статті 17 Закону № 481-95-ВР та частиною 2 ст. 156 КУпАП за реалізацію підакцизних товарів у заборонений рішенням органу місцевого самоврядування час доби, у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права.
Такі висновки відповідають правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 грудня 2020 року у справі №260/1743/19 під час розгляду справи зі схожими правовими відносинами.
Враховуючи встановлені судом обставини справи та досліджені докази, колегія суддів погоджується з судом першої інстанцї, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.10.2023 за № 686418280706 прийняте відповідачем непропорційно, зокрема, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права, а тому воно не може відповідати критеріям правомірності, визначеним в частині 2 статті Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування підлягають задоволенню.
Щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1495,38 грн, колегія суддів зазначає таке.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. 
Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За приписами частини третьої статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі “Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Водночас склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
За матеріалами справи професійна правнича допомога у цій справі надавалася позивачу адвокатом Четвертак Ларисою Віталіївною (далі - адвокат, Четвертак Л.В.).
Представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду подано копії таких документів: договору про надання правової допомоги, укладеного 16.10.2023 між адвокатом та позивачем (а.с.22, далі - Договір), акта приймання-передачі виконаних робіт (а.с.41), квитанції від 20.02.2024 про сплату позивачем 1500,00 грн (а.с.40) та ордеру на надання правничої (правової) допомоги (а.с.23). Клопотання про приєднання доказів надіслане на електронну адресу відповідача (а.с.42).
Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.
Згідно з п.п.2.2 Договору адвокат бере на себе такі зобов`язання: представництво інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади та місцевого самоврядування, судових органах, органах ДПС України, органах ДВС України, органах Національної поліції; збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як доказ у зв`язку з виконанням доручення; використання засобів захисту, передбачених процесуальними кодексами України та іншими законами України; використання інших дій, передбачених законодавством.
Згідно з п.п.4.3 Договору за надання правової допомоги відповідно до цього договору клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі на умовах попередньої оплати.
Відповідно до Акта приймання-передачі виконаних робіт адвокатом виконані роботи (надані послуги): правовий аналіз правочину, розробка правової позиції, збір доказів у справі - вартість 500,00 грн, складання та подання позовної заяви, 2 клопотання - вартістю 1000,00 грн.
Згідно з квитанцією позивачем сплачено адвокату 1500,00 грн.
Від відповідача жодних заперечень чи клопотань щодо незгоди з заявленим до відшкодування розміром чи зменшення витрат на правничу допомогу до суду не подано.
Враховуючи наведене, предмет спірних правовідносин, часткове задоволення позову, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу слід задовольнити частково - пропорційно до задоволених вимог, а саме у сумі 1495,38 грн, та стягнути ці витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 у справі № 480/12041/23 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц