ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/1158/26
29 травня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючої судді Дерех Н.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Тернопільської міської ради (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність Тернопільської міської ради, щодо не розгляду у передбачений законом спосіб заяви ОСОБА_1 від 29.01.2026 про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, площею 0.0422 га для обслуговування будівлі торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати Тернопільську міську раду розглянути у передбачений законом спосіб заяву ОСОБА_1 від 29.01.2026 про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, площею 0.0422 га для обслуговування будівлі торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 . та прийняти відповідне рішення з урахуванням аргументів викладених в мотивувальній частині даного позову.
Позов обґрунтований тим, що позивач вважає протиправною бездіяльність Тернопільської міської ради, щодо не прийняття на пленарному засіданні міської ради рішення по розгляду заяви позивача - ОСОБА_1 від 29.01.2026 про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, площею 0.0422 га для обслуговування будівлі торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, Тернопільська міська рада, не розглянула подану заяву на пленарному засіданні сесії міської ради і як наслідок не прийняла жодного рішення, як цього вимагає чинне законодавство України, а лише обмежилась відповіддю у формі листа виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 05.02.2026.
Ухвалою суду від 09.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні даного позову повністю. Зокрема, просить врахувати, що на заяву позивача Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради надано відповідь листом від 05.02.2026 №2982/2026 де зазначено, що відповідно до п.2 Інформаційної картки Л-25-06 «Надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», заявник, в переліку документів для отримання адміністративної послуги, повинен подати документ, що засвідчує право користування земельною ділянкою (у разі наявності) та нотаріально засвідчену письмову згоду землекористувача на вилучення земельної ділянки (у разі вилучення земельної ділянки), через що задовольнити клопотання позивача на даний час немає можливості. Також, зазначає, що розглядаючи заяву позивача від 29.01.2026 зважаючи на наявність в даних правовідносинах дискреції, Виконавчий комітет Тернопільської міської ради листом від 05.02.2026 роз`яснив позивачу про відсутність підстав для задоволення його звернення.
Як встановлено судом, 29.01.2026 позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Тернопільської міської ради із заявою щодо надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, площею 0.0422 га для обслуговування будівлі торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 .
05.02.2026 Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради надано відповідь за №2982/2026 у якій зазначено, що відповідно до п.2 Інформаційної картки Л-25-06 «Надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», заявник, в переліку документів для отримання адміністративної послуги, повинен подати документ, що засвідчує право користування земельною ділянкою (у разі наявності) та нотаріально засвідчену письмову згоду землекористувача на вилучення земельної ділянки (у разі вилучення земельної ділянки). Відповідач також зазначив, що оскільки земельна ділянка (кад.номер 6110100000:12:017:0015) площею 0,0422 за адресою вул.Андрея Шептицького - Оболоня рішення міської ради надана для встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд, ринкової інфраструктури ТОВ "БЛАНК ВЕЛУМ", задовольнити клопотання позивача на даний час немає можливості. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України, Земельний кодекс України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.
За приписами ст. 18 ЗК України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. 
За приписами частини першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за документацією із землеустрою, звертається з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У заяві зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає заяву і дає дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
За приписами частини першої ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Також, статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 59 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
За змістом пункту 34 частини першої статті 26 закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин.
Отже, аналізуючи вказані норми права, суд наголошує на тому, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України, надає громадянину дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж мотивовану відмову в його наданні у формі рішення, прийнятого на пленарному засіданні відповідної ради.
При цьому, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 сформулював такий правовий висновок: "…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким".
За умови відповідності заяви позивача та доданих до неї документів вимогам законодавства відповідач зобов`язаний прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини.
Отож, враховуючи те, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях відповідної ради, то способом волевиявлення ради, яка реалізує від імені відповідної територіальної громади повноваження у сфері регулювання земельних відносин, - є прийняття відповідного рішення. 
Втім, Тернопільська міська рада всупереч вище встановленим вимогам, не розглянула подану заяву позивача на пленарному засіданні сесії міської ради, і як наслідок не прийняла жодного рішення, як цього вимагають вказані вище вимоги законодавства, направивши на адресу позивача відповідь у формі листа Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 05.02.2026.
Слід зазначити, що частина шістнадцятата статті 123 ЗК України (згідно з якою відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення заяви без розгляду можуть бути оскаржені до суду) у взаємозв`язку із положеннями КАС України і конституційним правом особи на судовий захист, свідчить про те, що не прийняття органом місцевого самоврядування одного з рішень з питання щодо надання дозволу на складання технічної документації може бути предметом судового оскарження, оскільки, фактично, створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення питання на користь особи, яка бажає реалізувати своє право, передбачене ЗК України, на отримання земельної ділянки у користування.
У випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення, а також перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України. 
Таким чином, відповідач у даній справі, не приймаючи жодного з визначених частиною дев`ятою статті 118 ЗК України рішень з питань надання дозволу на складання технічної документації, допустив протиправну бездіяльність.
Виходячи з принципу "належного врядування", суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом. Зазначену правову позицію було висловлено у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі N 819/654/17.
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Отож, у даному випадку, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Тернопільської міської ради розглянути у передбачений законом спосіб заяву ОСОБА_1 від 29.01.2026 про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, площею 0.0422 га для обслуговування будівлі торгівлі за адресою: місто Тернопіль, вул.Оболоня,4А. та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
То ж, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає до задоволення.
Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача в ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Тернопільської міської ради, щодо не розгляду у передбачений законом спосіб заяви ОСОБА_1 від 29.01.2026 про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, площею 0.0422 га для обслуговування будівлі торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати Тернопільську міську раду розглянути у передбачений законом спосіб заяву ОСОБА_1 від 29.01.2026 про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, площею 0.0422 га для обслуговування будівлі торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 . та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської міської ради на користь ОСОБА_1 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп. сплаченого судового збору. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено та підписано 29 травня 2026 року.
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Реквізити учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ),
відповідач - Тернопільська міська рада (місцезнаходження: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001 код ЄДРПОУ:34334305).
Головуюча суддя Дерех Н.В.