Справа № 523/4824/25
Провадження №2/523/2163/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
"10" червня 2026 р. м.Одеса  

Пересипський районний суд міста Одеси, у складі:
головуючого судді - Далеко К.О.,
за участю секретаря - Дяченко Т.С.,
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Ткаченко Б.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеса, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у м.Одесі Лєсогоров Дмитро Олександрович, про встановлення факту не проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання особи такою, що не прийняла спадщину,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Ткаченко Б.Р. звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у м.Одесі Лєсогоров Дмитро Олександрович про встановлення факту не проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання особи такою, що не прийняла спадщину, яким просить: 
- Встановити факт не проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що не прийняла спадщину після ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 1935 року народження. Після смерті матері Позивач 06.11.2024 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На підставі вказаної заяви приватний нотаріус завів спадкову справу 930/2024 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 . Позивач у справі є спадкоємцем першої черги, проте приватний нотаріус повідомив Позивача, що крім нього спадкоємицею першої черги також є дочка померлої Відповідачка по справі ОСОБА_2 , яка на день смерті матері була зареєстрована з нею за однією адресою. Вказане підтверджується довідкою про зареєстрованих осіб у житловому приміщені. Проте Відповідачка з 1997 року за вказаною адресою не проживала, а наразі проживає в Росії. Тобто на час відкриття спадщини Відповідачка хоча і була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем, проте фактично не проживала та до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась, тому вважається такою, що не прийняла спадщину. 
Ухвалою судді Пересипського районного суду м. Одеси від 10.04.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено дату підготовчого судового засідання.
Ухвалою судді Пересипського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2025 року за клопотанням представника позивача витребувано від державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті ОдесаЛєсогорова Дмитра Олександровича, належним чином завірену копію спадкової справи № 930/2024, що відкрита до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 09.02.2026 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Ткаченко Б.Р., з`явившись до судового засідання, позов підтримав, просив його задовольнити, пояснив що права позивача можуть бути захищені лише у судовому порядку. Доводи позову підтверджуються матеріалами справи. 
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендоване повідомлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Також суд повідомляв відповідача через розміщення оголошення на офіційному сайті суду. Відзиву від відповідачки на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду остання не подавала.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, через підсистему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідачки, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Фіксування судового засідання здійснювалось технічним записом, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.
Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 18 грудня 2010 року.
Як вбачається з матеріалів спадкової справи №930/20234, що заведена Київською державною нотаріальною конторою у місті Одесі, копія якої надійшла на виконання ухвали суду, до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі із заявою звернувся ОСОБА_1 про прийняття спадщини в якості спадкоємця за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно довідки № Д1-260135-ю/о виданої 12 листопада 2024 року Департаментом адміністративних послуг Одеської міської ради, померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 01 червня 1952 року по 05.01.2011р. Також за цією адресою, згідно довідки Д1-259937-ю/о, були зареєстровані син померлої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та донька померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно копії листа наданого на запит державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м.Одесі з КП «БТІ «ОМР» вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстроване.
З наданих нотаріально завірених заяв заявлених позивачем свідків : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вбачається, що вони є сусідами позивача та померлої ОСОБА_3 , їм відомо про те, що позивач постійно проживав разом із матір`ю по день їх смерті, а відповідач ОСОБА_2 виїхала за межі України ще у 2000-х роках.
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.1,2 ст. 1220 ЦК України).
У ч.1,2 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України).
Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Подібні висновки щодо застосування ч. 3 ст. 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10.04.2020 у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02.04.2021 у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28.04.2021 у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19.05.2021 у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).
Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачка зверталася із відповідною заявою про відмову від права на спадщину.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст. 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Так, ч.1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
За змістом статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
Відповідно до пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
За загальними правилами доказування, визначеними ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що ч. 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Так, судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у будинку АДРЕСА_1 , були зареєстровані сім осіб, з яких син померлої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 та донька померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які відповідно ст. 1261 Цивільного кодексу України є спадкоємцями першої черги. 
Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Як слідує з копії нотаріальної справи, таких заяв від відповідача не надходило.
Позивач звернувся з позовом до відповідача, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт не проживання відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , а також просить визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що не прийняла спадщину після ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала,щозастосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа,такі від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобтотаким, щовідповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року, у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17, від 26 липня 2023 року у справі №641/3893/20).
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.
Предмет позову це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.
Підстава позову це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.
Предметом позову ОСОБА_1 визначив вимогу про встановлення факту не проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцями на час відкриття спадщини, та неприйняття відповідачем спадщини після смерті матері.
Однак, виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагається довести те, що лише він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері.
Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі позовні вимоги про встановлення факту не проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, не відповідають належному способу захисту.
Суд звертає увагу на те, що ефективним способом захисту прав позивача могло би бути, зокрема, визнання права власності на спадкове майно, однак таких вимог останній не заявляв.
Крім того, як вже зазначалось судом раніше, листом КП БТІ від 13.11.2024 ; 4705/04-04 підтверджується, що станом на 31.12.2012 року право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , не зареєстроване. 
За таких обставин відсутні підстави для застосування обраного позивачем способу захисту, оскільки він не відновлює будь-яких порушених прав та інтересів позивача і не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі №641/3893/20, від 26 липня 2023 року у справі №641/3893/20, від 02 квітня 2025 року у справі №751/344/23, 09 квітня 2025 року у справі №305/2221/21.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18).
Таким чином, виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 16, 328, 1216-1218, 1220,1267, 1268, 1273, 1297 ЦК України, ст. ст. 19, 60, 76-81, 247, 263-265, 280, 354, 355 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у м.Одесі Лєсогоров Дмитро Олександрович про встановлення факту не проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання особи такою, що не прийняла спадщину– відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 10.06.2026 року, у зв`язку зі перебуванням судді Далеко К.О. у відпустці з 01.06.2026 по 05.06.2026 включно.

Суддя: К.О. Далеко