ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 612/1006/25
Номер провадження 22-ц/818/3127/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Візіра О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2026 року в складі судді Попова О.Г. по справі № 612/1006/25 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Скарга мотивована тим, що вона на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1993 року на праві приватної спільної (часткової) власності має квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 07 квітня 2003 року у справі № 2-123-2003 стягнуто з неї, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Близнюківського виробничого управління житлово-комунального господарства солідарно заборгованість за користування житлом станом на 25 лютого 2003 року у розмірі 508,38 грн та державне мито на користь держави в сумі 51,00 грн.
Постановою Відділу ДВС Близнюківського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 січня 2004 року на підставі виконавчого листа № 2-123 від 08 травня 2003 року, виданого Близнюківським районним судом, накладено арешт на все майно, що належить їй, зокрема, вказану вище квартиру.
Вказала, що борг за рішенням суду нею було погашено у відділі ДВС Близнюківського районного управління юстиції, але арешт на майно не було скасовано з невідомих причин.
У листопаді 2025 року її представником подано до Лозівського відділу ДВС у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції клопотання про зняття арешту на майно, на що було відмовлено. Також 22 грудня 2025 року на адвокатський запит було отримано відповідь про те, що згідно відомостей з АСВП станом на 10 грудня 2025 року на примусовому виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження, відкриті на підставі виконавчого листа 2-123 від 08 травня 2003 року, виданого Близнюківським районним судом Харківської області, за якими боржником є ОСОБА_1 . Зняття арешту з майна згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №АА754004 від 27 січня 2004 року не видається можливим у зв`язку із знищенням виконавчих проваджень за закінченням терміну їх зберігання.
Зазначила, що наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує її права, внаслідок чого вона позбавлена можливості розпорядитися своїм майном.
Просила зобов`язати Лозівський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з усього її майна, який накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №75004 від 27 січня 2004 року Близнюківського районного управління юстиції, та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідний запис про обтяження: № 6244642 від 17 грудня 2007 року.
03 лютого 2026 року від Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на скаргу, в якому він просив відмовити в задоволенні скарги в частині бездіяльності, вимоги скарги про зняття арешту з усього майна ОСОБА_1 вирішити на розсуд суду. Вказав, що у Відділі не перебувають на примусовому виконанні виконавчі провадження, відкриті на підставі виконавчого листа № 2-123 від 08 травня 2003 року, виданого Близнюківським районним судом Харківської області, за якими боржником є ОСОБА_1 . Зняття арешту з майна згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АА754004 від 27 січня 2004 року не видається можливим у зв`язку зі знищенням виконавчих проваджень за закінченням терміну їх зберігання, що унеможливлює з`ясування підстав для завершення виконавчого провадження.
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2026 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо закінчення виконавчого провадження, а отже немає підстав для зняття арешту з майна.
На вказане судове рішення 03 березня 2026 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду – скасувати та задовольнити її скаргу, стягнути з Лозівського відділу ДВС судовий збір.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Лозівський відділ ДВС повинен був відновити виконавче провадження, в якому було накладено арешт на її майно, а потім розглянути її клопотання про зняття арешту. Невжиття органом ДВС заходів щодо зняття арешту з її майна є протиправною бездіяльністю, тому її порушене право підлягає захисту. Стягувач – Близнюківське виробниче управління житлово-комунального господарства ліквідований з 21 лютого 2007 року без правонаступників. Наявність протягом тривалого часу (більше 15 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, даних стосовно рішення виконавця про стягнення виконавчого збору і претензій з бору стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 25 червня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ОСОБА_1 отримано 22 квітня 2026 року (а.с. 97, т. 1); 
ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , отримано в електронному кабінеті 16 квітня 2026 року (а.с. 94, т. 1); 
Лозівським ВДВС у Лозівському р-ні отримано в електронному кабінеті 16 квітня 2026 року (а.с. 95, т. 1).
15 червня 2026 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Шейки Євгенія Юрійовича надійшла заява про розгляд справи без участі заявника та представника.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1993 року на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (а.с. 19).
Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 07 квітня 2003 року у справі № 2-123 задоволено позовну заяву прокурора Близнюківського району Харківської області в інтересах Близнюківського ВУЖКГ та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Близнюківського ВУЖКГ солідарно заборгованість за користування житлом станом на 25 лютого 2003 у розмірі 508,38 грн та державне мито на користь держави в сумі 51,00 грн (а.с. 18).
Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 січня 2004 року № 754004 відділу державної виконавчої служби Близнюківського районного управління юстиції, на підставі виконавчого листа № 2-123 від 08 травня 2003 року, виданого Близнюківським районним судом, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (а.с. 17).
02 листопада 2006 року Близнюківське ВУЖКГ було ліквідовано у зв`язку з визнанням його банкрутом, що підтверджується архівною довідкою № 05-35/06 від 06 червня 2023 року (а.с. 14 зворот). Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань запис про припинення внесено 21 лютого 2007 року, правонаступники Близнюківського ВУЖКГ відсутні (а.с. 49-52).
17 грудня 2007 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено відповідний запис про обтяження: № 6244642, тип обтяження арешт, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 січня 2004 року відділу державної виконавчої служби Близнюківського району, на все майно ОСОБА_1 (а.с. 11).
19 листопада 2025 року та 16 грудня 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Шейкою Є.Ю. було подано до Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції клопотання з приводу зняття арешту на майно та адвокатський запит про надання інформації про стан виконавчого провадження по справі №2-123. Вказано, що борг за рішенням суду від 07 квітня 2003 року ОСОБА_1 було погашено у відділі ДВС Близнюківського РУЮ, проте арешт на майно не скасовано. Згідно довідки ОСББ № 3 Складнєвої Віри станом на 21 липня 2023 року ОСОБА_1 , власниця квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не має заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с. 5, 12-13).
У відповідях Лозівського відділу ДВС у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03 грудня 2025 року та 22 грудня 2025 року зазначено про відсутність підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 , а також про те, що на примусовому виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження, відкриті на підставі виконавчого листа 2-123 від 08 травня 2003 року, виданого Близнюківським районним судом Харківської області, за якими боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказано, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладання адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Зняття арешту з майна згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АА754004 від 27 січня 2004 року не видається можливим у зв`язку із знищенням виконавчих проваджень за закінченням терміну їх зберігання (а.с. 7-8).
За вимогами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Постанову про арешт майно виконавець прийняв 27 січня 2004 року відповідно до Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), а на момент розгляду справи порядок зняття арешту з майна чи коштів боржника врегульовано частинами третьою, четвертою статті 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно із частиною 1 статті 55 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.
Правовою метою накладення виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.
Стаття 37 вказаного Закону передбачала підстави закінчення виконавчого провадження.
Частинами 1 та 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року було передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. 
Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Статтею 40 вказаного Закону були визначені підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2025 року в справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24) зазначила, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону № 1404-VIII).
Верховний Суд неодноразово зауважував, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Указані норми визначають непорушність права власності (зокрема приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
У постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц, від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09, від 07 серпня 2024 року в справі № 14-7238/2009 сформульовано правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20 (провадження № 12-23гс22) зазначено, що судовий захист прав та законних інтересів, порушених рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, має бути ефективним, зокрема, доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд.
У цій справі встановлено, що арешт на все майно ОСОБА_1 був накладений виконавцем у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-123 від 08 травня 2003 року, виданого Близнюківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Близнюківського ВУЖКГ заборгованості за користування житлом у розмірі 508,38 грн.
З відповіді Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22 грудня 2025 року вбачається, що на примусовому виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження, відкриті на підставі виконавчого листа 2-123 від 08 травня 2003 року, виданого Близнюківським районним судом Харківської області, за якими боржником є ОСОБА_1 .
З даних АСВП також вбачається, що ОСОБА_1 не є боржником за будь-яким виконавчим провадженням.
Тобто, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-123 від 08 травня 2003 року, виданого Близнюківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Близнюківського ВУЖКГ заборгованості за користування житлом у розмірі 508,38 грн, вочевидь було завершено. При цьому, дату та підставу його завершення наразі не вбачається можливим встановити у зв`язку зі знищенням виконавчого провадження через сплив терміну зберігання.
Водночас, колегія суддів враховує, що з дати накладення арешту у виконавчому провадженні минуло понад 20 років, стягувач Близнюківське ВУЖКГ ліквідований ще у 2007 році без правонаступників, та у матеріалах справи відсутні докази того, що стягувач повторно пред`являв виконавчий лист стосовно стягнення боргу з ОСОБА_1 до виконання.
Крім того, наразі ОСОБА_1 не має заборгованості з оплати комунальних послуг.
Також у цій справі не встановлено наявності невиконаних постанов державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження.
З урахуванням наведених обставин подальше накладення арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном та обмежує права ОСОБА_1 , позбавляє її можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном.
Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 756/8592/24 (провадження № 61-16951св24), від 03 грудня 2025 року у справі № 753/10678/22 (провадження № 61-5079св23).
На підставі зазначеного колегія суддів дійшла висновку, що незняття органом ДВС арешту з майна боржниці у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Беручи до уваги наведені висновки щодо застосування норм права, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, скасувавши оскаржувану ухвалу суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення її скарги.
За подачу апеляційної скарги на ухвалу суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 665,60 грн (а.с. 71), які просила стягнути з органу ДВС.
Разом з тим, оскільки пунктом 19 частини 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення , сплачений судовий збір підлягає поверненню ОСОБА_1 з Державного бюджету.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.
Зобов`язати Лозівський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №754004 від 27 січня 2004 року Відділу державної виконавчої служби Близнюківського районного управління юстиції, та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідний запис про обтяження: № 6244642 від 17 грудня 2007 року.
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , сплачений 28 лютого 2026 року за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп за квитанцією № EF1Y-119B-KD7E ТОВ «ЮАПЕЙ», код авторизації 350719, унікальний код операції 038462242452, ідентифікатор еквайра АТ «ПУМБ», отримувач ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101, код ЄДРПОУ 37874947, Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок отримувача: UA398999980313161206080020661.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 29 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді Н.П. Пилипчук 

В.Б. Яцина