Справа №:755/7986/26
Провадження №: 2-а/755/590/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" червня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Катющенко В.П.,
при секретарі - Мовчан А.С.
за участю: представника позивача ОСОБА_1 - Осадчука Р.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 019111 від 12.05.2026 стосовно ОСОБА_1 ; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 12.05.2026 уповноваженою посадовою особою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - Вівдповідач/ДМС у м. Києві та Київській області/ДМС) було винесено постанову серії ПН МКМ № 019111 про притягнення, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (далі - «Оскаржувана постанова»). Позивач вважає оскаржувану постанову повністю протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки формальний факт не відновлення міграційних документів у певний період став наслідком об`єктивних, незалежних від його волі обставин, тривалих юридичних процедур та військових дій, що виключає наявність будь-якої вини в його діях.
З метою отримання легального статусу в Україні та захисту від політичного переслідування в країні походження, позивач звернувся до ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про визнання особою, яка потребує додаткового захисту. Відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», національний паспорт позивача серії НОМЕР_1 було офіційно вилучено міграційною службою на зберігання, а взамін позивачу було видано Довідку про звернення за захистом в Україні за № 011886. З цього моменту позивач законно перебував в Україні на підставі довідки, не маючи фізичного доступу до свого оригінального паспорта. 
06.08.2021 ДМС України прийняла рішення № 273-21 про відмову у визнанні особою, яка потребує додаткового захисту. Скориставшись своїм конституційним правом на судовий захист, позивач звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва (справа № 640/29451/21). Увесь цей час оригінал паспорта продовжував перебувати у володінні органів ДМС. 
Під час судового розгляду справи, 24.02.2022 Російська Федерація за пособництва Республіки Білорусь розпочала повномасштабне військове вторгнення в Україну. Внаслідок військової агресії дипломатичні та консульські установи Республіки Білорусь в Україні повністю припинили роботу. Позивач опинився в ситуації, коли навіть у разі наявності паспорта на руках, він не мав жодної фізичної та юридичної можливості обміняти або продовжити строк його дії через консульські установи країни походження. 
11.05.2022 Окружний адміністративний суд м. Києва відмовив у задоволенні позову. 29.09.2022 Шостий апеляційний адміністративний суд залишив рішення без змін. 22.11.2022 та 14.02.2023 Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду розглядав касаційні скарги та виніс остаточні ухвали про відмову у відкритті провадження. 
Лише після остаточного завершення всіх етапів судового оскарження та закриття міграційної справи, оригінал паспорта було повернуто позивачу органами Державної міграційної служби України. Таким чином, позивач фізично не володів своїм документом тривалий час через перебування останнього в ДМС під час процедури розгляду заяви про захист та судових процесів, що повністю виключає його вину.
Згідно з матеріалами особової справи позивача (Файл № 2015/101288), правоохоронними органами РБ ініційовано міжнародний розшук позивача (статус «Wanted», посилковий номер Інтерполу 2018/131289-1). Цей розшук є виключно інструментом політичного тиску через колишню управлінську діяльність позивача (status: director of enterprise). Перебування в базах Інтерполу унеможливило для позивача будь-який перетин державного кордону України: спроба виїзду призвела б до негайного затримання прикордонними службами та загрози екстрадиції до Республіки Білорусь, де існує пряма загроза його життю. Відповідно до статті 18 КУпАП, дії особи у стані крайньої необхідності виключають адміністративну відповідальність.
Позивач з 06.03.2019 легально здійснював підприємницьку діяльність як ФОП ОСОБА_1 (перебував на обліку в Бучанській ДПІ), та сплачував податки. Також позивач перебуває в офіційному шлюбі з ОСОБА_2 , яка має чинну посвідку на проживання в Україні до кінця 2027 року.
В діях позивача повністю відсутній умисел чи необережність - не відновлення документів стало результатом об`єктивної неможливості діяти інакше через війну, вилучення паспорта міграційною службою та загрозу екстрадиційного арешту.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2026 відкрито провадження у даній справі, справа призначена до судового розгляду, роз`яснено відповідачу право не пізніше дати розгляду справи надати письмовий відзив на позовну заяву з докази, якими вони обґрунтовуються.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, натомість 02.06.2026 подав до суду клопотання про долучення доказів.
04.06.2026 до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.
В судовому засіданні представник позивача Осадчук Р.М. позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові. Просив суд його задовольнити. Додатково вказав, що з 2023 року та до часу притягнення позивача до адміністративної відповідальності, останній постійно, в усному порядку, звертався до ДМС з метою легалізації свого становища в Україні, однак йому відмовляли у прийомі документів. 03.06.2026 позивач направив до ДМС письмову заяву та заяву-анкету для оформлення посвідки на тимчасове проживання. 
Представник відповідача в судовк засідання не з`явися, суд про причини не явки не повідомив.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно вимог ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Згідно з ст. 256 КУпАП У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.
При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.
Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов`язковою.
Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідно до вимог ст.279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Згідно із ч.1, 2, 11 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.
Відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 285 КУпАП, Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
11.05.2026 головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Фроловою А.О., складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ №019183 відповідно до якого 11.05.2026 о 14:45 за адресою: м. Київ, вул. Велика Кільцева виявлено громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_1 . 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ №019183 від 11.05.2026 в ньому зазначено дату та час виявлення скоєного адміністративного правопорушення іноземцем, викладено обставини скоєного правопорушення та суть адміністративного правопорушення. В протоколі також зазначено нормативно-правовий акт, яким передбачена відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення. Протокол підписаний уповноваженою особою яка його склала та особою стосовно якої він складений, якому також роз`яснені його права, а також перекладачем. При цьому останнім будь-яких зауважень до протоколу не внесено.
Згідно пояснень ОСОБА_4 від 11.05.2026, наданих головному спеціалісту відділу протидії нелегальній міграції, забезпечення видворення та реадмісії управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Безатосному В., повідомив, що прибув в Україну 06.01.2019 через ПП «Могилів-Подільський» автомобільним транспортом з приватною метою. Була посвідка на тимчасове проживання яка дійсна з 06.12.2019 до 12.11.2020 після закінчення була вилучена. 17.08.2020 подав документи як особа яка потребує додаткового захисту та 25.09.2021 отримав відмову. Ухвалою суду від 14.02.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження та наказом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 15.02.2023 визнано довідку недійсною. Офіційною трудовою діяльністю не займався, дозволу на застосування праці іноземці та осіб без громадянства - не оформлював. Після закінчення законного терміну перебування, територію України не покинув, чим порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Проживає за адресою: АДРЕСА_1 . З питань оформлення посвідки на тимчасове проживання повторно та продовження терміну перебування в Україні - не звертався. Претензій до співробітників міграційної служби не має. В травні 2022 виїхав в сторону РБ, однак був зупинений військовими ЗСУ біля Чернігова, які не пропустили його з дружиною та сином. Потім вони поїхали в АДРЕСА_2 , де зареєструвалися як тимчасово переміщені громадяни. 
Постановою заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Лемеш Д.Л. серії ПН МКМ № 019111 від 12.05.2026 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 5 100 гривень. З вказаної постанови вбачається, що 11.05.2026 о 14:45 за адресою: м. Київ, вул. Велика Кільцева виявлено громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_1 
Як вбачається з постанови серії ПН МКМ № ПН МКМ № 019111 від 12.05.2026, остання містить дату та час виявлення скоєного адміністративного правопорушення іноземцем, викладено обставини скоєного правопорушення та суть адміністративного правопорушення. В постанові також зазначено нормативно-правовий акт, яким передбачена відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення. Постанова підписана уповноваженою особою яка її винесла та вручена особі яка притягнута до адміністративної відповідальності. 
Штраф за вказаною постановою згідно квитанції сплачено 18.05.2026.
Відповідно до ч.2 ст. 203 КУпАП Перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.
Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначено підстави за якими іноземці та особи без громадянства вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, а також підстави для видачі таким особам посвідки на тимчасове проживання.
В той же час, стороною позивача не додано доказів які б свідчили законність перебування позивача на території України. 
Так, сам факт наявності на території України дружини позивача, яка має посвідку на тимчасове проживання в Україні, не дає підстави вважати, що позивач перебуває на території України на законних підставах, оскільки останнім не надано суду посвідку на тимчасове проживання, отримання якої у такому випадку є обов`язковим. Суд критично відноситься до посилань представника позивача на те, що позивач у період часу з 2023 року постійно намагався подати відповідні документи до органів ДМС, оскільки останні не підтверджені жодними документами. При цьому, звернення позивача до органів ДМС із заявою-анкетою для оформлення посвідки на тимчасове проживання 03.06.2026 не має правового значення в межах розгляду даної справи, оскільки суд оцінює наявність порушення та правомірність притягнення позивача на момент вчинення таких дій. 
Позивачем не надано суду доказів, що він будь-яким чином намагався легалізувати своє становище в України, після набрання чинності рішенням Окружного адміністративного суду від 11.05.2022 у справі №640/29451/21, а також доказів повторної подачі позивачем заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Між тим, в контексті спірних правовідносин доцільно зазначити, що вирішуючи будь-які питання, наслідком яких може стати втручання у права людини або обмеження існуючого права, держава повинна дотримуватись балансу інтересів, який у вигляді сформованого принципу відображений у практиці Європейського суду з прав людини. 
У рішенні по справі «Тетяна Жданок проти Латвії» (case of Zdanoka v. Latvia) встановлено, що «для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип «демократії, здатної себе захистити» для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого» (рішення Великої палати, 2006 р.).
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За вказаних обставин суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог та залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, оскільки останнє прийнято на у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 255, 268-271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 
У Х В А Л И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (код ЄДРПОУ: 42552598, вул. Березняківська, 4-А, м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити. 
Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено 04.06.2026.
Суддя: