Справа № 495/8085/25
№ провадження 2/495/450/2026
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
ІМЕНЕМ УКрАЇНи

18 травня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю. 
за участю секретаря Чибукової О.В. 
справа № 495/8085/25
особисто позивача - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Шабівської сільської територіальної громади в Білгород – Дністровському районі Одеської області, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно (земельну ділянку),-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Шабівської сільської територіальної громади в Білгород – Дністровському районі Одеської області, у якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 загальною площею 4,8986 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Салганська (наразі Шабівська сільська територіальна громада в Білгород-Дністровському районі Одеської області).

Короткий виклад позовних вимог
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на майно, яке складається із земельної ділянки масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , загальною площею 4,8968 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Салганська.
За життя, 21.03.2016 ОСОБА_2 уклала із позивачем договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
21.03.2016 ОСОБА_2 склала заповіт на ім`я позивача.
Своєчасно позивач із заявою про прийняття спадщини не звернувся, оскільки йому не було відомо про смерть ОСОБА_2 .
Зазначає, що про смерть ОСОБА_2 позивач дізнався лише 24.09.2025 після отримання повторного свідоцтва про смерть. 
Під час звернення до нотаріуса 14.10.2025 позивачу відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендували звернутися до суду.
Враховуючи викладене, вважає, що наявні підстави для задоволення позовної заяви. 
Відповідач відзив не надав.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
24 жовтня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито загальне позовне провадження та витребувано докази.
04 листопада 2025 року до суду від Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області надійшов, на виконання ухвали про витребування доказів, лист, у якому повідомлено, що спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 – не заводилась.
12 січня 2026 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження.
18 травня 2026 року у судовому засіданні суд перейшов до заочного розгляду справи.
Позивач у судовому засіданні просив позовну заяву задовольнити з підстав, навдених у позові.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Відповідно до копії договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 21 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 483, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір, предметом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 4,8968 га, у тому числі 4,8968 га під ріллею, з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах згідно з планом, кадастровий номер 5120886600:01:004:0163, щодо якої власник передає емфітевту право користування цією земельною ділянкою, зберігаючи за собою право розпорядження нею./а.с.7-10/
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.03.2016 № 55775209, земельна ділянка з кадастровим номером 5120886600:01:004:0163, площею 4,8968 га, належить на праві власності ОСОБА_2 .
Відомості про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ОСОБА_1 , строк дії до 21.03.2065, наявні в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.03.2016 № 55775209./а.с. 11-13/
Відповідно до копії розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації «Про передачу у власність громадянці України ОСОБА_2 земельної частки (паю), яка розташована на території Салганської сільської ради, за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» від 26.01.2016 №9/А-2016 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано безоплатно у власність громадянці України ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами 5120886600:01:004:0163, 5120886600:01:001:0717./а.с. 16/
Відповідно до копії заповіту від 21 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за № 487, ОСОБА_2 заповіла земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 5120886600:01:004:0163, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . /а.с. 17/
Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть від 24 вересня 2025 року серії НОМЕР_3 , виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 10 листопада 2020 року складено відповідний актовий запис № 1278./а.с. 19/
Приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Кісенко І.В. на усне звернення ОСОБА_1 від 14 жовтня 2025 року повідомлено: «в результаті проведення правової оцінки наданих вами документів, встановлено відсутність правових підстав для відкриття спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину – строк для прийняття спадщини спадкоємцем пропущено. Для вирішення даного питання рекомендуємо звернутись до суду за захистом права»./а.с. 21/
Нормативне обґрунтування
Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна).
Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (пункт 4.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5). 
Питання видачі свідоцтва про право на спадщину та винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії регулюються Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат" (далі - Закон про нотаріат) та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 (далі - Порядок № 296/5).
Під час видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (підпункт 4.14 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку № 296/5).
Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, визначені статтею 49 Закону України "Про нотаріат".
Відповідно до частини першої статті 49 вказаного Закону нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; 9) в інших випадках, передбачених законом.
Оцінка аргументів сторін, висновки суду
Частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).
Позивач звернувся до суду із позовом, предметом якого є визнання права власності на спадкове майно – земельну ділянку масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , загальною площею 4,8968 га.
Так, у пункті 1 частині 2 статті 16 ЦК передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права. 
Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на майно.
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.
Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.
Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.
Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.
Важливо підкреслити, що законодавством визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину (глава 89 ЦК). 
Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Виходячи з аналізу статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (Постанова Верховного Суду від 22 травня 2023 року у справі № 521/8998/13-ц).
З урахуванням положень статей 1296 - 1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину (Постанова Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 756/8527/22, від 31 січня 2024 року по справі № 175/654/22).
В обґрунтування неможливості оформити право на спадщину у відмінний від судового спосіб позивач посилається на таку сукупність обставин: померлою ОСОБА_2 на його користь складено заповіт; позивач вчасно до нотаріуса не звернувся із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про смерть ОСОБА_2 , від спадщини позивач не відмовлявся і продовжує користуватися земельною ділянкою; нотаріус у прийнятті спадщини відмовила та рекомендувала звернутись до суду.
Посилання позивача на приписи ст. 1268 ЦК України в частині відсутності відмови від спадщини та фактичного користування спірним майном – земельною ділянкою, суд вважає безпідставними, з огляду на те, що частина третя зазначеної статті містить наступну диспозицію: спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, а отже наявність або відсутність відмови від спадщини має значення у випадку встановлення постійного спільного проживання спадкодавця із спадкоємцем.
Матеріали справи доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, не містять, а отже позивач і не може вважатися таким, що фактично прийняв спадщину.
Щодо відмови приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Кісенко І.В. у видачі свідоцтва, суд вважає за необхідне врахувати зміст відповідного листа від 14.10.2025 № 168/01-16: «на Ваше усне звернення від 14 жовтня 2025 року, щодо заведення спадкової справи та видачі на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Макогончук Н.В., приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області, 21 березня 2016 року за реєстровим № 487, після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє місце постійного проживання та реєстрації якої було в АДРЕСА_3 , повідомляє, що:
-згідно ст. 1270 ЦК України загальний строк для прийняття спадщини дорівнює шести місяцям і починає вираховуватися з дня смерті спадкодавця або з дня, з якого він був оголошений померлим, у разі якщо цей строк пропущено спадкоємцем додатковий строк надається за рішенням суду лише за наявності поважних причин для його пропуску;
-згідно ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. 
В результаті проведення правової оцінки наданих вами документів, встановлено відсутність правових підстав для відкриття спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину – строк для прийняття спадщини спадкоємцем пропущено. 
Для вирішення даного питання рекомендуємо звернутись до суду за захистом прав.»
Таким чином, матеріалами справи не підтверджено наявності обставин для застосування ст. 392 ЦК України, а саме того, що у спірній справі має місце невизнання права ОСОБА_1 чи наявна відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, з огляду на відсутність документів, які посвідчують право власності на спадкове майно.
Приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Кісенко І.В. у листі від 14.10.2025 № 168/01-16 виключно акцентовано увагу ОСОБА_1 на пропуску останнім строку для прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 1271 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Враховуючи викладене, на підставі повно та всебічно досліджених доказів, надавши оцінку їх належності, допустимості, достатності, об`єктивності, та у їх логічному взаємозв`язку, виходячи із норм права, що врегульовують дані правовідносини, з урахуванням того, що законодавством визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Шабівської сільської територіальної громади в Білгород – Дністровському районі Одеської області, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно (земельну ділянку).
Вирішення питання щодо судових витрат
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню із позивача.
Керуючись ст.ст. 392, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 76-81, 89, 95, 263-265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Шабівської сільської територіальної громади в Білгород – Дністровському районі Одеської області, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно (земельну ділянку) – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: Шабівська сільська територіальна громада в Білгород-Дністровському районі Одеської області, адреса: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Шабо, вул. Центральна, 63.
Повний текст рішення складений 19 травня 2026 року.
Суддя: