Справа № 363/1668/26
Провадження № 2/366/1032/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2026 селище Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого судді Мовчана В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін у судовому засіданні цивільну справу

за позовом  ОСОБА_1  
до  ОСОБА_2 
про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для:
1)Розірвання шлюбу, укладеного між позивачем та відповідачем, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції у Київській області;
2)Стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.03.2026 справу передано за підсудністю до Іванківського районного суду Київської області.
15.04.2026 матеріали справи № 363/1668/26 надійшли до Іванківського районного суду Київської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено Мовчана В. В.
Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 20.04.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
27.04.2026 від позивача надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 27.04.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд справи призначено на 25.05.2026.
25.05.2026 розгляд справи було відкладено на 18.06.2026. 
18.06.2026 розгляд справи було відкладено на 02.07.2026.
Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з вимогами статей 12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Оцінка зібраних у справі доказів здійснюється за правилами, передбаченими ст. 89 ЦПК України, з урахуванням положень статей 76–88 ЦПК України.
Судом встановлено, що 02.11.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу у подружжя народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Дитина ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що сімейне життя у подружжя не склалося, тривалий час вони проживають окремо, спільного господарства та бюджету не ведуть. Наразі дитина фактично проживає з позивачем. Спору щодо визначення місця проживання дитини немає. Позивач також зазначає, що оскільки відповідач останнім часом не забезпечує дитину та не надає коштів на її утримання, є підстави вважати, що він ухилятиметься від сплати аліментів на добровільній основі.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу, виходячи з такого.
Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до статей 110–112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам дитини, що має істотне значення.
Згідно зі ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу — одна з основних його засад. Шлюб — це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка й припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.
Позивач скористалася своїм правом, звернулася до суду з цим позовом та наполягає на розірванні шлюбу.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.
Натомість позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, що підтверджується фактом її звернення до суду.
Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню.
Суд бере до уваги той факт, що відповідач не надав заперечень проти позову, що підтверджує взаємну згоду або щонайменше відсутність спору щодо неможливості збереження шлюбу.
Судом не встановлено обставин, передбачених чинним законодавством, які б унеможливлювали розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. 
Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. 
Оцінивши докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову, беручи до уваги, що сторони подружніх відносин не підтримують, а відповідач не заперечував проти задоволення позову, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя є неможливим і суперечить інтересам позивача.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
У матеріалах справи наявні докази того, що спільна дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, а тому потребує фінансової допомоги. Доказів того, що за станом здоров`я чи матеріальним становищем відповідач не може сплачувати аліменти, суду не надано. Відповідач заперечень щодо задоволення позову не висловив. Судом не встановлено обставин, за яких відповідач міг би бути звільнений від обов`язку утримувати свого сина.
Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру доходу відповідача, який він отримує станом на дату звернення до суду. Водночас обов`язок утримувати своїх неповнолітніх дітей не залежить від майнового стану батьків.
Відповідно до ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини та непрацездатних членів сім`ї.
Згідно зі статтями 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини мають розподілятися паритетно.
Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Оскільки дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, а на відповідача покладено рівний із позивачем обов`язок щодо матеріального забезпечення спільної дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів.
Окрім того, суд зауважує, що у разі зміни матеріального або сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 331,20 грн за позовну вимогу про розірвання шлюбу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи ті обставини, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 81, 89, 141, 142, 258, 263–265 ЦПК України, статтями 110, 112, 114 Сімейного кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:
1.Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.
2.Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 02.11.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 105 - розірвати.
3.Стягнути щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову, 16.03.2026, і до досягнення дитиною повноліття.
4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 331, 20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
5. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід Держави судовий збір у розмірі 1 331, 20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 від 13.06.2019, реєстраційний номер облікової карки платника податків НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач:  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 )

Повний текст рішення складено 03.07.2026.

Суддя Віталій МОВЧАН