Справа №333/262/26
Провадження №2-о/333/95/26
рішення
Іменем України
22 червня 2026 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого – судді Тучкова С.С.,
за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О.,
представника заявника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/262/26 за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту смерті, заінтересована особа – Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, – 
в с т а н о в и в:
Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.балашиха московської області російської федерації. Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке було видане повторно 11.03.2010 року балашихинським відділом РАЦС Головного управління РАЦС московської області, довідкою, виданою Виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 05.02.2007 №795, про смерть ОСОБА_3 в грудні 2005 року на території рф та його захоронення на сільському цвинтарі села Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області. Згідно з листом Комунарського відділу РАЦС у місті Запоріжжі від 31.12.2025 року №695/32.10-01-26, актовий запис про реєстрацію факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державному реєстрі актів цивільного стану України, відсутній, реєстрація факту смерті за наявними у заявника документами не є можливою. Померлий ОСОБА_3 був чоловіком заявниці, що підтверджується документами, доданими до заяви. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України.
Заявниця у судове засідання не з`явилася. 
Представник заявниці у судовому засідання вимоги заяви підтримав.
Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, покази свідка, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
У відповідності з п.5 ч.2 ст.283, п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Факт, який просить встановити ОСОБА_2 , може бути встановлений лише у судовому порядку, оскільки законодавчо не визначено іншого порядку встановлення такого факту. За таких обставин, заява ОСОБА_2 про встановлення факту смерті підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 11.12.2024 року по справі №367/3690/24.
На підставі наданих заявником документів, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Мелітополя Запорізької області, громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.балашиха московської області російської федерації, був чоловіком заявниці ОСОБА_2 , що підтверджується наступними документами: копією паспорта громадянина України і картки платника податків на ім`я ОСОБА_2 (а.с.6-8); копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.9), копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , яке було видане повторно 11.03.2010 року балашихинським відділом РАЦС Головного управління РАЦС московської області, довідкою, виданою Виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 05.02.2007 №795, про смерть ОСОБА_3 в грудні 2005 року на території рф та його захоронення на сільському цвинтарі села Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області; показами допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_4 .
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що вона товаришує із ОСОБА_2 з 1990 року, неодноразово була у останньої в гостях, і навіть певний час мешкала у неї в м.Мелітополь, коли навчалася в інституті. ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_2 , який народився в 1970 році, а помер у 2005 році в рф. Поховали його біля м.Мелітополь. Про його смерть повідомила мати ОСОБА_3 .
Таким чином, з досліджених судом документів, показів свідка, встановлено родинні відносини заявниці з померлим, факт смерті останнього.
На підставі ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. 
Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. 
Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5 (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.
Оцінюючи надані заявницею документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну і виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.
У звязку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент Зеленський В. підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
У відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України Зеленський В. підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України.
На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права.
01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX).
Закон № 2783-IX передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР (стаття 2).
Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.
Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.
З дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про смерть, видане в російській федерації, може підтверджувати факт смерті лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю рф.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №643/1873/23.
Відповідно до п.8 ч.1ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (стаття 319 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Важливою складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, що відбулося 25-26 березня 2011 року, зазначила, що правова визначеність у державі, яка керується верховенством права, зокрема, передбачає, що текст закону має бути легкодоступним; закони мають бути застосовані у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; юридичні норми мають бути чіткі і точні; держава повинна дотримуватись взятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законних очікувань»).
Суд вважає доведеним, що заявниця – громадянка України позбавлена юридичної можливості засвідчити в Україні факт смерті чоловіка в позасудовий спосіб внаслідок обставин, що не залежали від неї – військової агресії рф проти України та неможливістю звернутися до органів реєстрації громадянського стану, де видано свідоцтво про смерть, що не визнається дійсним в Україні з наведених вище підстав.
Особисті немайнові та майнові права заявниці перебувають у стані правової невизначеності, фактично заявниця позбавлена прав, які пов`язані з оформленням спадкових прав, а, отже, потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту.
Подібна за змістом до спірної ситуація стосується встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.
Статтею 317 ЦПК України врегульовано особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.
Згідно із частиною третьою статті 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.
Державну реєстрацію смерті на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил (абзац сто двадцять шостий пункту 8 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану).
Відповідно до частин дев`ятої-десятої статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого – суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
У зв`язку із викладеним, оскільки у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Мелітополя Запорізької області, громадянин України, дійсно помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.балашиха московської області російської федерації, суд вважає за необхідне встановити факт його смерті в судовому порядку.
Вищезазначений висновок суд відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №643/1873/23.
Керуючись ст.ст.283, 315, 317 ЦПК України, суд –
в и р і ш и в:
Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту смерті, заінтересована особа – Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, – задовольнити повністю.
Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мелітополя Запорізької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.балашиха московської області російської федерації. Причина смерті: не уточнена причина смерті.
Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складене 22 червня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя          С.С. Тучков