Номер провадження: 22-ц/813/918/26 
Справа № 501/985/21
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
позивача за первісним позовом / відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , 
відповідача за первісним позовом / позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , 
відповідача за первісним позовом / позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 , представника ОСОБА_4 , 
третьої особи за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 , 
третьої особи за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 ,
третьої особи за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Бурлаченко І.К., 
переглянувши справу №501/985/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_6 про виселення, заборону вчиняти певні дії, зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Бурлаченко Ірини Каримівни про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року у складі судді Пушкарського Д.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 05 квітня 2021 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що набула в порядку спадкування від баби ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,0759 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . В житловому будинку зареєстроване місце проживання її синів ОСОБА_6 , 1992 року народження, ОСОБА_6 , 1994 року народження, та брата відповідача ОСОБА_3 . 
Позивач ОСОБА_1 зазначила, що відповідачі ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_5 без її на то згоди та дозволу користуються будинком, земельною ділянкою, комунальними послугами, розпоряджаються майном будинку на власний розсуд, провокують конфліктні ситуації, проживання в одному будинку з відповідачами їй та її синам є нестерпним.
Позивач ОСОБА_1 просила:
виселити ОСОБА_3 , 1968 року народження, з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 без її письмової згоди (дозволу) входити у житловий будинок за вказаною адресою та давати дозвіл стороннім особам входити в житловий будинок, господарські будівлі та споруди і на територію земельної ділянки;
виселити ОСОБА_5 , 1962 року народження, з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_5 без її письмової згоди (дозволу) входити в житловий будинок, господарські будівлі та споруди і на територію земельної ділянки за вказаною адресою; 
стягнути судові витрати (т.1 а.с.1-4).
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (т.1 а.с.36-37). 
Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що позивач ОСОБА_1 є йому сестрою. Батьки у 1978 році придбали будинок площею 25,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , договір купівлі-продажу був оформлений на бабу ОСОБА_7 . В цьому будинку він проживав з батьками з дитинства, у 1985 році при отриманні паспорту було зареєстровано його місце проживання у будинку. Реєстрація місця проживання зберігається та у будинку проживає по теперішній час, іншого житла не має. Оскільки придбаний у 1978 році будинок був дуже старий і малий, то у 2014 році його батьками та ним з дозволу власника будинку баби ОСОБА_7 було побудовано новий будинок загальною площею 197 кв.м. Про отримання ОСОБА_1 у 2017 році свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок площею 197 кв.м та на земельну ділянку дізнався лише у травні 2019 року після смерті матері ОСОБА_8 та оформленні спадщини померлої матері. Позивач ОСОБА_1 відмовилась оформити на нього частину будинку, хоча достовірно знала, що будинок будувався за його власні кошти разом з батьками, що іншого житла він не має. Право власності у ОСОБА_1 на будинок площею 197 кв.м сумнівне, так як за договором купівлі-продажу баба ОСОБА_7 набула у власність будинок площею 25,1 кв.м. Позивач ОСОБА_1 перешкоджає йому проживати у будинку, в якому він з дружиною займає лише одну кімнату площею 18 кв.м та користуюсь кухнею і санвузлом, крім того приймає участь в утриманні будинку та сплаті житлово-комунальних послуг. Відповідач ОСОБА_3 вважає, що право користування житловим будинком набув законно, так як був вселений та прописаний у будинку як член сім`ї власника ОСОБА_7 , яка є мамою його матері. Сам по собі факт переходу права власності на майно до іншої особи не є підставою для виселення членів сім`ї власника будинку, у тому числі й колишнього. Тривалий час проживання у спірній квартирі/будинку особи, яка не має іншого житла, є достатньою підставою для того, щоб вважати квартиру/будинок житлом цієї особи у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Правила статті 116 ЖК України ні він, ні його дружина ОСОБА_5 не порушують, заявлені позивачем ОСОБА_1 підстави для виселення з будинку не доведені (т.1 а.с.51-55).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 03 листопада 2021 року витребувано з КП «БТІ» Чорноморської міської ради та відділу Державного архітектурно-будівельного контролю докази щодо купівлі-продажу, спадкування, будівництва тощо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.190-191). 
17 листопада 2021 року на виконання ухвали суду від 03 листопада 2021 року КП «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області надано завірену копію Інвентаризаційної справи №1845 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.2-79).
30 червня 2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К. надано копію Спадкової справа №27/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (т.2 а.с.127-188).
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , звернувшись 24 жовтня 2022 року до суду із зустрічним позовом до позивача ОСОБА_1 , вказали, що ОСОБА_1 на підтвердження права власності на житловий будинок надала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкове майно складає житловий будинок загальною площею 197 кв.м, в той час як по договору купівлі-продажу від 1978 року спадкодавцем було набуто у власність житловий будинок загальною площею 25,1 кв.м. Житловий будинок площею 197 кв.м в експлуатацію не здавався, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутній запис про реєстрацію на ім`я ОСОБА_7 житлового будинку площею 197 кв.м, наявною є лише реєстрація на житловий будинок площею 25,1 кв.м. Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок площею 197 кв.м видано без будь-яких правових підстав, тому підлягає визнанню недійсним, оскільки до свідоцтва включено майно, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини.
ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у зустрічному позові просили:
визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_1 приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К. 26 жовтня 2017 року, зареєстроване в реєстрі за №1714 (т.2 а.с.220-223). 
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22 травня 2023 року, постановленою у судовому засіданні без виготовлення окремого процесуального документа, зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (т.2 а.с.224-223).
Позивач ОСОБА_1 вимоги зустрічного позову не визнала, зазначивши, що ОСОБА_5 не є спадкоємцем ОСОБА_7 , відтак, безпідставно подала позов про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Заповіту ОСОБА_7 не залишила, тому спадкування здійснювалось за законом. Всі родичі відмовилися від спадщини на користь її матері, яка в свою чергу відмовилась на її ОСОБА_1 користь. На спадщину брат ОСОБА_3 не претендував, заяву про прийняття спадщини не подавав і спадщину не оскаржував по даний час. Будинок належав ОСОБА_7 , тому вона ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як онуки померлої були лише спадкоємцями другої черги і ніякого відношення до майна баби не мали. Від батьків ОСОБА_3 було відомо, що спадкоємці першої черги відмовились на користь ОСОБА_1 онуки померлої. Будинок за життя баби ОСОБА_7 добудовувався, тому в різних документах різна площа. Оформленням документів на спадщину займалась мати. Брат ОСОБА_3 дійсно приймав участь у добудові житлового будинку власною працею, оскільки у будинку проживав, проте грошових коштів у добудову житлового будинку він не вкладав. Позов про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину подано у 2022 році через п`ять років після його видачі, строк позовної давності пропущений (т.2 а.с.202-204, т.3 а.с.17-19, т.3 а.с.87-89).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2023 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на будинок АДРЕСА_2 ; заборонено будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку (т.3 а.с.10-11).
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про виселення, заборону вчиняти певні дії; відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом (т.4 а.с.200-208).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на рішення суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 просять рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову і ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом (т.4 а.с.1-10).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову про виселення, заборону вчиняти певні дії (т.4 а.с.51-55).
За змістом вимог апеляційних скарг незаконність і необґрунтованість рішення полягає у неправильному застосуванні норм матеріального права, порушенні норм процесуального права; в апеляційних скаргах кожний підтримав власну позицію, що була викладена в суді першої інстанції.
В апеляційних скаргах не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заперечили щодо змісту і вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , підтримавши обґрунтування, викладене в суді першої інстанції. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рідні брат та сестра, їх матір ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх батько ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_7 є матір`ю ОСОБА_8 (матері сторін) та, відповідно, бабою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
У Спадковій справі №27/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 дочка померлої ОСОБА_8 як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом відмовилась від прийняття спадщина на користь онуки померлої ОСОБА_1 , яка подала заяву про прийняття спадщини як спадкоємець наступної черги спадкоємців за законом. 
У Спадковій справі №27/2017 приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К. видано спадкоємцю ОСОБА_1 : 
Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0759 га кадастровий номер 5110800000:04:016:0112, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; свідоцтво видано 28 вересня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за №1398;
Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок загальною площею 197,0 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; свідоцтво видано 26 жовтня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за №1714.
В житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 мають зареєстроване місце проживання та проживають:
ОСОБА_1 з 07 квітня 1983 року;
ОСОБА_3 з 24 липня 1985 року;
ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , які є повнолітніми синами ОСОБА_1 .
ОСОБА_5 реєстрації за вказаною адресою не має, проживає в житловому будинку як дружина ОСОБА_3 .
Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що був набутий у власність ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05 жовтня 1978 року Іллічівською міською державною нотаріальною контрою Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за №2-3732, був зареєстрований на праві власності ОСОБА_7 Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 20 червня 1979 року. 
За життя ОСОБА_7 набуте нею у 1978 року по договору купівлі-продажу нерухоме майно змінилося в результаті перебудови, як наслідок на час відкриття спадщини житловий будинок мав загальну площу 197,0 кв.м, житлову площу 147,4 кв.м та розташовувався на належній на праві власності ОСОБА_7 земельній ділянці площею 0,0759 га кадастровий номер 5110800000:04:016:0112.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_3 зареєстрований у житловому будинку з 1985 року, в будинку проживає, іншого житла не має, ОСОБА_5 є його дружиною, що заявлені ОСОБА_1 як новим власником вимоги про виселення з підстав частини 1 статті 116 ЖК України не доведені. 
Докази у справі підтверджують, що ОСОБА_3 набув право користування житловим будинком за життя його попереднього власника баби ОСОБА_7 ; позбавлення його права користування будинком як житлом до 2021 року не виникало, тобто не виникало ні за життя ОСОБА_7 , яка померла у 2017 року, ні за життя його батьків, які померли у 2019 році. ОСОБА_1 , набуваючи житловий будинок у власність в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , знала, що брат ОСОБА_3 в силу реєстрації місця проживає має право користування будинком як житлом та фактично в такому проживає. ОСОБА_5 є членом сім`ї ОСОБА_3 .
Підстави набуття ОСОБА_3 права користування житловим будинком до переходу права власності на будинок до ОСОБА_1 захищають його право на житло та, відповідно, надають ОСОБА_1 як новому власнику право визначати ОСОБА_3 та члену його сім`ї ОСОБА_5 певні житлові приміщення в будинку, які вони мають право займати, та у разі відсутності угоди між ними про безоплатне користування житловим приміщенням встановлювати плату за користування житловим приміщенням у будинку (ст.405 ЦК, ст.ст.156, 162 ЖК України). 
У справі відсутні докази, достатні у свій сукупності для висновку про наявність правових підстав для виселення ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_5 з будинку з підстав статті 116 ЖК України, оскільки систематичне порушення правил співжиття, неодноразове вжиття заходів попередження або громадського впливу, яке не дало результатів, тощо, як того вимагає дана правова підстава для виселення, наразі не підтверджені.
При вирішенні первісного позову суд встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку доказам, правильно застосував норми матеріального права та конвенційні підходи та принципи до права особи на житло. 
Правові підстави для скасування рішення суду в частині первісного прозову відсутні.
ОСОБА_1 набула житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку, на якій такий розташований, в порядку спадкування за законом як спадкоємець за законом наступної черги після відмови від прийняття спадщини ОСОБА_8 як спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом на користь спадкоємця ОСОБА_1 .
ОСОБА_5 не є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_7 , відтак, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 суд відмовив правильно.
ОСОБА_3 вимоги про визнання права на спадщину ОСОБА_7 не заявляє, у Спадковій справі №27/2017 будь-яка заява ОСОБА_3 щодо спадщини відсутня.
Вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 заявлені як визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, виданого нотаріусом у Спадковій справі №27/2017 ОСОБА_1 у 2017 році. 
Визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України; положеннями частини 1 даної норми матеріального права передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. 
Свідоцтво про право на спадщину – це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно; видачею свідоцтва про право на спадщину звершується процес оформлення спадкових прав. 
Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином (свідоцтво не підлягає визнанню недійсним із посиланням на статті 203, 215-236 ЦК України).
У розумінні положень статті 1301 ЦК України основною підставою визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є те, що свідоцтво видане особі, яка не мала права на спадкування.
Іншими підставами визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним можуть бути, зокрема, визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку доказам, правильно застосував норми матеріального права. 
ОСОБА_1 є особою, яка мала право на спадкування після смерті ОСОБА_7 ; що ж до інших підстав, з якими стаття 1301 ЦК України пов`язує визнання свідоцтва про право на спадкування недійсним, то такі у справі не встановлено.
Наявність у особи свідоцтва про право на спадщину створює презумпцію його дійсності.
Свідоцтво про право на спадщину за законом видано ОСОБА_1 нотаріусом у Спадковій справі №27/2017 до майна померлої ОСОБА_7 ; наданий для оформлення спадщини пакет документів на нерухоме майно, як таке, що на час відкриття спадщини належало спадкодавцю, нотаріусом визнаний достатнім для оформлення спадщини. 
У справі відсутні докази, достатні у свій сукупності для висновку про наявність правових підстав для визнання за позовом ОСОБА_3 недійсним виданого ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок.
Правові підстави для скасування рішення суду в частині зустрічного позову відсутні.
В судовому засіданні 07 травня 2026 року апеляційний суд закінчив з`ясування обставин і перевірку їх доказами; надав учасникам справи можливість виступити у судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження. З огляду на складність справи, навантаження тощо ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 28 травня 2026 року, потому відкладено на 02 червня 2026 року.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_5 залишити без задоволення. 
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_6 про виселення, заборону вчиняти певні дії, зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Бурлаченко Ірини Каримівни про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повну постанову складено 09 червня 2026 року. 

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді С.О.Погорєлова 

Є.С.Сєвєрова