ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

25 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/6531/25
Головуючий у першій інстанції – Павлов В. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/667/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Мамонової О. Є.,
суддів Висоцької Н. В., Шитченко Н. В.,

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 грудня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» (далі по тексту – АТ КБ «Приват Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.04.2012 у розмірі 34 507,45 грн станом на 14.11.2025, що складається з: 27 122,27 грн – заборгованість за тілом кредиту, 7 385,18 грн заборгованість за простроченими відсотками, та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.04.2012 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на дату підписання договору. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 28 000 грн.
У процесі користування рахунком відповідачу видавались кредитні картки, відбулась зміна відсоткової ставки та 18.08.2023 ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримав додаткову кредитну картку, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. На момент підписання зазначеної заяви відповідач мав заборгованість у розмірі 17 385,18 грн. Тобто, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків.
Починаючи з 18.08.2023 відсотки нараховувалися відповідно до підписаної ОСОБА_1 заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а саме згідно з п.1.3. у розмірі 40,8%. При цьому за погодженою ставкою банком нараховано відсотки у розмірі 7 385,18 грн.
Указує, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав та не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим утворилась вищезазначена заборгованість.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2025 позов АТ КБ «Приват Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість у сумі 27 122,27 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» 1 914 грн судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити повністю, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач просить стягнути борг за відсотками у розмірі 7 358,18 грн, які нараховані після 18.08.2023, тобто після узгодження умов кредитування, за процентною ставкою 40,8% річних, як і передбачено заявою для карт типу «Універсальна Gold», яку отримав відповідач.
Уважає, що відсотки за користування кредитом у сумі 7 385,18 грн підлягають стягненню з відповідача, оскільки були нараховані вже після підписання ним заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 18.03.2023, якою сторони погодили нарахування відсотків за користування кредитом.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 27 122,27 грн не оскаржується, та відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі №186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 7 385,18 грн.

Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що:
- є непереконливими аргументи представника АТ КБ «ПриватБанк» про те, що з 18.08.2023 відсотки нараховувалися відповідно до підписаної ОСОБА_1 заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме: згідно п. 1.3. у розмірі 40,8%, оскільки позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором від 13.04.2012, в якому відсутні умови кредитування, зокрема умови щодо сплати відсотків, а не за кредитним договором від 18.08.2023;
- матеріали справи не містять підтверджень, який саме витяг з Умов та правил надання банківських послуг та які тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 13.04.2012 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи, на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків саме у розмірах і з порядком нарахування, зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви;
- без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін щодо розміру відсотків, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин;
- сам по собі факт користування карткою та зняття коштів не може свідчити про досягнення домовленості щодо розміру кредиту, терміну користування, розміру відсотків, порядку їх нарахування, збільшення відсоткової ставки, порядку нарахування неустойки (штрафів та пені).
З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 13.04.2012 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій заповнив розділ про персональні дані – ПІБ, паспортні дані, адреса проживання та реєстрації, контактна інформація, освіта, тип володіння нерухомістю. У розділі «Ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку, прошу надані мені перераховані нижче послуги» будь які відмітки щодо обраного типу картки (платіжна картка кредитка «Універсальна», пенсійна картка, дебетова особиста картка, зарплатна картка, картка GOLD, ощадкнижка (депозит), ідентифікація з паспортом) та бажаного кредитного ліміти відсутні (а.с. 26).
У заяві зазначено, що заявник згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приват Банку www.privatbank.ua. Зобов`язався виконувати Умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.
18.08.2023 між банком та ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій зазначено, що підписанням цієї заяви на підставі ст. 634 ЦК України клієнт приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка»,»Система переказів PrivatMoney», «Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях банку)», «Автоплатежі», «Сервіс BankID» Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщенні в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. Рахунок - поточний, ціль відкриття рахунка – власні потреби (а.с. 27-32).
Вказана заява, серед іншого, містить істотні умови договору «Кредитні картки», зокрема, інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування та інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (розмір, строк, мета кредиту, розмір та тип процентної ставки, загальні витрати за кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту), порядок повернення кредиту, додаткову інформацію, черговість погашення зобов`язань, види грошових зобов`язань за договором «Кредитні картки» та інше.(п. 9 заяви)
Також у матеріалах справи наявна копія підписаного 09.07.2020 відповідачем паспорту споживчого кредитування із інформацією актуальною до 24.07.2020 (а.с. 33-34).
До позову АТ КБ «ПриватБанк» додано:
- розрахунки заборгованості за договором № б/н від 13.04.2012, укладеним між банком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.05.2015, 30.11.2018 та 14.11.2025, за яким загальна заборгованість за наданим кредитом становить 34 507,45, з яких 27 122,27 грн – заборгованість за тілом кредиту та 7 385,18 грн – заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 15-20);
- довідку АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування картки оформленої ОСОБА_1 (договір б/н), відповідно до якої: 03.11.2014 – старт карткового рахунку № НОМЕР_1 , 13.01.2015 – встановлено кредитний ліміт 4 000 грн, 13.01.2015 – зменшено кредитний ліміт до 300 грн, 15.07.2016 – збільшено кредитний ліміт до 5 000 грн, 04.07.2023 – збільшено кредитний ліміт до 7 000 грн, 18.08.2023 – збільшено кредитний ліміт до 28 000 грн, 01.07.2025 – зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн (а.с. 21);
- довідку АТ КБ «ПриватБанк» про надані ОСОБА_1 кредитні картки за підписаним кредитним договором №б/н: 03.11.2014 – карта універсальна №5168755611817608 з терміном дії до 10/18, 22.05.2020 – карта універсальна № НОМЕР_2 з терміном дії до 12/23, 09.07.2020 – карта універсальна № НОМЕР_3 з терміном дії до 02/24, 18.08.2023 – карта універсальна GOLD № НОМЕР_4 з терміном дії 11/27 (а.с. 25);
- витяг з Умов та правил надання банківських послуг без зазначення реєстраційних даних та дат, які не підписані відповідачем (а.с.35-48).
Із виписки за договором №б/н за період з 03.11.2014 – 17.11.2025 вбачається, що ОСОБА_1 користувався банківськими картками № НОМЕР_5 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , користувався кредитними коштами, а саме: поповнював мобільний рахунок, здійснював покупки та перекази коштів, розраховувався у магазинах,знімав кошти готівкою та поповнював карту готівкою (а.с. 22-24).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 27 122,27 грн та заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 7 385,18 грн. Однак, доказів про узгодження умов надання коштів, а також щодо сплати відсотків за користування ними позивач не надав.
Підписана відповідачем 13.04.2012 анкета-заява жодних умов про обраний тип картки, бажаний кредитний ліміт, відсотки за користування кредитними коштами та інших істотних умов, характерних для кредитного договору, не містить.
На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг без жодних реєстраційних даних та дат, які не містять підпису чи електронного підпису відповідача.
Так, матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів ОСОБА_1 , ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.
Як вірно вказав суд першої інстанції, Умови та правила надання банківських послуг в АТ «ПриватБанк» не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Так, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, сама по собі підписана анкета-заява, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.
Анкета-заява від 13.04.2012 взагалі не містить визначення домовленості сторін про розмір відсотків, їх види, умови та періоди їх нарахування тощо, при цьому із розрахунків заборгованості з 13.01.2015 до 14.11.2025 та з виписки по карткових рахунках за період з 03.11.2014 до 17.11.2025 за договором №б/н від 13.04.2012 вбачається, що позивачем при обрахунку заборгованості застосовано у різні періоди різні види процентної ставки (поточна, прострочена, нараховані на залишок поточної заборгованості за кредитом, при порушенні умов кредитування, на прострочений кредит, на прострочений кредит згідно ст. 625 річна) у розмірі: 34,8%, 43,2%, 2,9%, 3,6%, 7,2%, 86,4%, 3,5%, 42%, 60%, 1,7%, 3,4%, 40,8%.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.
Отже, з огляду на те, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, саме на банк покладається обов`язок дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні правочину з певним обмеженням дії принципу свободи цивільного договору зі сторони кредитора.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правильно виснував про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін щодо розміру відсотків, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Суд вірно констатував, що сам по собі факт користування карткою та зняття коштів не може свідчити про досягнення домовленості щодо розміру кредиту, терміну користування, розміру відсотків, порядку їх нарахування, збільшення відсоткової ставки, порядку нарахування неустойки (штрафів та пені).
Районний суд, проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження його вимог, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 7 385,18 грн необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Банк указує, що 13.04.20212 між ним та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил банківських послуг та 18.08.2023 відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.
Уважає, що відсотки за користування кредитом у сумі 7 385,18 грн підлягають стягненню з відповідача, оскільки були нараховані вже після підписання ним заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 18.03.2023, якою сторони погодили нарахування відсотків за користування кредитом
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що борг за відсотками у розмірі 7 358,18 грн був нарахований після підписання ним заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 18.03.2023, якою сторони погодили нарахування відсотків за користування кредитом, які нараховані після 18.08.2023 тобто після узгодження умов кредитування, за процентною ставкою 40,8% річних, як і передбачено заявою для карт типу «Універсальна Gold», яку отримав відповідач, оскільки з виписки за картковими рахунками відповідача, яка є первинним бухгалтерським документом, та із розрахунків заборгованості вбачається, що відсотки нараховувались наростаючим шляхом починаючи з 2015 року, тому виокремити та обрахувати відсотки з 18.03.2023 не вдається можливим. Крім того, з виписки по карткових рахунках вбачається, що за період з 01.04.2023 до 01.08.2023 відсотки за використання кредитного ліміту списувались банком за ставкою 3,5% (тобто 42% річних), що також вказано у розрахунках заборгованості.
Виходячи з викладеного вище, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів уважає, що рішення районного суду підлягає залишенню без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко