Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/252/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Кратко Д. М. 
Справа № 392/339/26 Доповідач в колегії апеляційного суду Іванов Д. Л. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026 року м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника-адвоката Беспалової Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника-адвоката Беспалової Н.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31 березня 2026 року в справі про притягнення:

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , українця, працюючого в ТОВ «Хюрем» оператором навантажувача, маючого на утриманні довох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 591551 від 14 лютого 2026 року, 14 лютого 2026 року о 21:50 годині в м. Мала Виска по вул. І. Сухомлина, 179/7, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Cadillac SRX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожню обстановку та безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснив наїзд на бетонний стовп інтернет з`єднання, чим порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Cadillac SRX, реєстраційний номер НОМЕР_2 та бетонний стовп отримали пошкодження.
Окрім цього, відповідно до протоколу ЕПР1 № 591544 від 14 лютого 2026 року, ОСОБА_1 14 лютого 2026 року о 21:50 годині в с. Паліївка по вул. І. Сухомлина, 139/5, керував транспортним засобом марки Cadillac SRX, реєстраційний номер НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу газоаналізатор Драгер № 6810, номер тесту 04473, результат огляду 2,08 проміле, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху.
При таких обставинах, постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31 березня 2026 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення, з урахуванням приписів ч.2 ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується сукупністю наявних у справі належних та допустимих доказів, у тому числі: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 591544 від 14 лютого 2026 року, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 591551 від 14 лютого 2026 року, схемою наслідків дорожньо-транспорної пригоди, яка сталася 14 лютого 2026 року о 21:50 годині в м. Мала Виска, вул. Івана Сухомлина, біля будинку 139/7, фотоблицею із зображенням автомобіля на місці дтп, направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14 лютого 2026 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 14 лютого 2026 року, а також відеозаписами, які містяться на DVD-R диску, зафіксовані під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 591544 від 14 лютого 2026 року..
З урахуванням вищевказаних письмових доказів, суд дійшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП.
У апеляційній скарзі захисник Беспалова Н.О. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову районного суду, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що постанова суду є незаконною, оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки протиправним діям працівників поліції при оформленні протоколу стосовно ОСОБА_1 , грубого порушення вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та Інструкції про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.
Апелянт стверджує, що обставини, які викладені у протоколах складених відносно ОСОБА_1 не відповідають дійсності, спростовуються відеозаписом, який міститься у матеріалах справи, на якому факт керування автомобілем ОСОБА_1 не зафіксований. Також відсутні свідки керування ОСОБА_1 автомобілем за обставин зазначених у протоколах щодо нього.
Натомість суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Крім того, на думку адвоката Беспалової Н.О. поліцейськими було порушено вимоги щодо безперервності проведення відеозйомки, а також процедура оформлення протоколу, оскільки не зафіксовано момент складання протоколу, роз`яснення права подавати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, вручення протоколу, відмови від отримання цього протоколу.
Захисник вважає, що суд формально розглянув справу, допустив необ`єктивність та неповноту при з`ясуванні фактичних обставин справи та при дослідженні доказів, не допитав працівників поліції та свідків, які були безпосередніми очевидцями події, не дав належної оцінки доводам сторони захисту, неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, ухвалив рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яке не ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи.
Також захисник в апеляційній скарзі просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, оскільки сторона захисту не була присутня під час судового розгляду справи, а оскаржувана постанова від 31.03.2026 року, надійшла на її адресу до «Електронного суду» 10.04.2026.
Таким чином захисник Беспалова Н.О. вважає, що оскільки скаржник був позбавлений можливості захистити свої права при розгляді даної справи в Маловисківському районному суді Кіровоградської області, тому вважає, що строк на оскарження постанови суду першої інстанції підлягає поновленню.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України).
Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Виходячи з доводів наведених захисником в обґрунтування поважності пропуску строку на подання апеляційної скарги, в контексті застосування на практиці ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, а також положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови захиснику ОСОБА_1 адвокату Беспаловій Н.О. слід поновити.
З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Беспалову Н.О., які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, допитавши свідка ОСОБА_2 , а також перевіривши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга адвоката Беспалової Н.О. підлягає задоволенню за таких підстав.
Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення.
Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання.
Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.
Отже, відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.
У справі «Гурепка проти України» з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції.
Беззаперечно адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.
Суттєве посилення санкцій за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, максимально наближає адміністративні стягнення до кримінальних покарань.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, який набрав законної сили 01 липня 2020 року, була скасована адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції з одночасним запровадженням кримінальної відповідальності за такі дії.
В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17 червня 2020 року, який набрав законної сили 03 липня 2020 року, були скасовані внесені Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року зміни до ст. 130 КУпАП.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою зокрема складено протокол про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 передбачає стягнення у вигляді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В даному випадку, що в свою чергу узгоджується з практикою ЄСПЛ, штраф не є покликаний бути грошовою компенсацією шкоди, але має каральний і стримуючий характер, що також є ознакою кримінальних покарань. (Постанова Європейського Суду у справі «Каспаров та інші проти Російської Федерації», § 43, Постанова Європейського Суду у справі «Нємцов проти Російської Федерації» ( Nemtsov v. Russia ) від 31 липня 2014 року, скарга № 1774/111, § 83, Постанова Великої Палати Європейського Суду у справі «Юссила проти Фінляндії» (Jussila v. Finland), скарга № 73053/01, § 38, ECHR 2006 - XIV).
За вказаних обставин, враховуючи стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (Рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» від 9 червня 2011 року, заява № 16347/02) суд доходить висновку, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП має місце висунення «кримінального обвинувачення».
Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення - передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати, як адміністративне правопорушення. Він включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається, як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті" вказано, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. (водії транспортних засобів, інші особи, що керували транспортними засобами – ч.ч. 1-4 цієї статті; судноводії - ч. 5 цієї статті; інші особи, які керували річковими або маломірними суднами, - ч. 6 цієї статті).
За змістом ст. 124 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Суб`єктом правопорушення, за вказаною нормою закону, може бути водій транспортного засобу, або інший учасник дорожнього руху, дії якого у порушення Правил дорожнього руху, призвели до наслідків зазначених у положеннях ст. 124 КУпАП.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд звертає увагу, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, не дотримався, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Під час апеляційного розгляду встановлено наступне.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).
Так, 20.02.2026 року на розгляд до Маловисківського районного суду Кіровоградської області надійшли матеріали справи № 392\339\26 стосовно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП, які згідно протоколу авторозподілу від 20.02.2026 року передані судді ЯКратку Д.М. - номер провадження 3\392\167\26. В той же день 20.02.2026 року на розгляд до Маловисківського районного суду Кіровоградської області надійшли інші матеріали справи № 392\340\26 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, які згідно протоколу авторозподілу від 20.02.2025 року теж передані судді Кратку Д.М. - номер провадження 3\392\168\26.
Відповідно до п. 2.3.43 Положення про автоматизовану систему документообігу раніше визначеному у судовій справі судді передаються судові справи про адміністративні правопорушення щодо особи, яка вчинила декілька адміністративних правопорушень.
Згідно до ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Оскільки, в провадженні судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області Кратка Д.М. перебувала справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, то суд окремим процесуальним документом у виді постанови повинен був вищевказані справи про адміністративні правопорушення об`єднати в одне провадження для спільного розгляду і вирішення, з присвоєнням єдиного номеру,оскільки правопорушення вчинені одним і тим же порушником.
Однак суд цього не зробив, постанови суду про об`єднання різних справ стосовно ОСОБА_3 за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП в одне провадження, матеріали справи не містять, а тому суд у такому випадку повинен був або ухвалити рішення по кожній справі або об`єднати їх та ухвалити одне рішення, по кожній статті ( ч.1 ст. 36 КУпАП) призначити адміністративне стягнення і лише після цього застосувати стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваної постанови суд визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, однак адміністративне стягнення за кожне правопорушення окремо не призначив, що є неправильним застосуванням процесуальних вимог.
Крім того, згідно положень ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів, справа про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, розглянута без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, поштових відправлень на адресу осіб у відповідності до приписів ст. 277-2 КУпАП, матеріли справи не містять.
ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду стверджує, що суд розглянувши справу без нього та його захисника, тим самим позбавив його можливості користуватися своїми правами визначеними статтею 268 КУпАП України, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення.
При таких істотних порушеннях норм процесуального права, постанову судді районного суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КупАП не можна вважати законною та обґрунтованою.
При вирішенні апеляційної скарги адвоката Беспалової Н.О. в інтересах ОСОБА_1 , крім істотних процесуальних порушень допущених судом першої інстанції та порушення фундаментального права ОСОБА_1 на захист, апеляційний суд констатує й інші порушення, допущені працівниками поліції при фіксації та збору інформації.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 591551 від 14 лютого 2026 року ОСОБА_1 14 лютого 2026 року о 21:50 годині в м. Мала Виска по вул. І. Сухомлина, 179/7, керував транспортним засобом марки Cadillac SRX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожню обстановку та безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснив наїзд на бетонний стовп інтернет з`єднання, чим порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху ( під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), а, відтак, скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Cadillac SRX, реєстраційний номер НОМЕР_2 та бетонний стовп отримали пошкодження.
Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 591544 від 14 лютого 2026 року ОСОБА_1 14 лютого 2026 року о 21:50 годині в с. Паліївка по вул. І. Сухомлина, 139/5, керував транспортним засобом марки Cadillac SRX, реєстраційний номер НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу газоаналізатор Драгер № 6810, номер тесту 04473, результат огляду 2,08 проміле, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху, а відтак, скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення серії.
Закон (ч.2 ст.251 КУпАП України) покладає обов`язок щодо збирання доказів на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
На підтвердження даних зафіксованих у вищезазначених протоколах працівниками поліції надано: схему місця дорожньо-транспорної пригоди, яка сталася 14 лютого 2026 року о 21:50 годині в м. Мала Виска, вул. Івана Сухомлина, біля будинку 139/7, з фотоблицею із зображенням автомобіля Cadillac SRX, реєстраційний номер НОМЕР_2 на місці ДТП; направлення ОСОБА_1 на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14 лютого 2026 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 14 лютого 2026 року; відеозаписи, які містяться на DVD-R диску де зафіксовані обставини зазначені у складених відносно ОСОБА_1 протоколах про адміністративне правопорушення.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що того дня, 14.02.2026 він у вечорі відпочивав з друзями та випивав у барі. Точно пригадати не може, яка була година, однак вже було пізно, йому на телефон зателефонував його знайомий та повідомив, що схожий на його автомобіль потрапив у ДТП. Він вийшов на вулицю та побачив, що його автомобіль зник. Він пішов по дорозі та знайшов свій автомобіль, який був пошкоджений. Наступного дня йому зателефонував його знайомий ОСОБА_4 та повідомив, що він взяв без дозволу його автомобіль та не впоравшись із керуванням потрапив у ДТП, злякавшись втік з місця події бо боявся наслідків. 
Після перегляду відеозапису у судовому засіданні, свою поведінку пояснив тим, що був у стані алкогольного сп`яніння, та нерозумів ситуації, яка відбувалась на місці.
Допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_2 , надав покази згідно з якими він 14.02.2026 був у барі та випивав з компанією друзів. Близько 20.45 год. він вирішив поїхати у Малу Виску до знайомої. З цією метою він взяв автомобіль ОСОБА_1 . Ключі від автомобіля були у салоні, а тому він безперешкодно поїхав у сторону ОСОБА_5 . По дорозі під час руху він не впорався з керуванням та з`їхав з дороги, вдарився у стоба. На автомобілі була пошкоджена передня частина. Він злякався, а тому зник з місця ДТП. Про те, що саме він взяв автомобіль та здійснив аварію, він наступного дня повідомив ОСОБА_1 .
З дослідженого в апеляційному суді відеозапису убачається, що відеозапис починається з моменту прибуття працівників поліції на місце ДТП за участі автомобіля Cadillac SRX, реєстраційний номер НОМЕР_2 . На місці пригоди працівники поліції виявили особу ОСОБА_1 , який перебував з ознаками алкогольного сп`яніння. Почали з`ясовувати що трапилось, видно як ОСОБА_1 не орієнтується на місці, що трапилось пояснити не може. Жодних інших осіб на місці пригоди з відеозапису не убачається. У зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, працівники поліції пропонують йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер. ОСОБА_1 погодився пройти вказаний огляд, результат тестування склав 2.06 ‰. При цьому жодних пояснень про керування транспортним засобом ОСОБА_1 не вказує.
Апеляційний суд зазначає, що відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.
Проаналізувавши обставини у справі, що встановлені апеляційним судом під час здійснення всебічного й повного дослідження доказів по справі, надання їм об`єктивної оцінки, апеляційний суд констатує, що матеріали справи, поза розумним сумнівом, не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні 14.02.2026 року адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, уповноважені особи поліції, склавши протоколи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , не надали суду жодного доказу, який об`єктивно підтверджував факт керування транспортним засобом за обставин викладених у протоколах. При тому, що жодних інших доказів, зокрема письмових пояснень свідків, тощо, які б вказували на те, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом під час ДТП, працівниками поліції до матеріалів справи також не надано. Сам по собі факт перебування ОСОБА_1 на місці ДТП, не підтверджує те, що саме він перебував за кермом транспортного засобу під час події дорожньої - транспортної пригоди.
Більш того, допитаний під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_2 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 та ст. 385 КК України пояснив, що 14.02.2026 року саме він, самовільно взявши автомобіль ОСОБА_1 , перебував за кермом автомобіля Cadillac SRX, реєстраційний номер НОМЕР_2 та скоїв ДТП. Вказані обставини підтвердив і ОСОБА_1 , зазначивши, що про ці обставини він дізнався від ОСОБА_2 у телефонній розмові на наступний день.
Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази не підтверджують обставини, що зазначені в протоколах про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не узгоджуються між собою, та містять істотні суперечності з фактичними обставинами справи.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак об`єктивної сторони адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки, матеріалами справи не підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 14.02.2026 за обставин зазначених у протоколах серії ЕПР1 № 591544, ЕПР1 № 591551 від 14 лютого 2026 року.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Згідно ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
В даному випадку, апеляційний суд вважає, що для об`єктивності та повноти судового розгляду, суд першої інстанції повинен був розглянути справу за участі сторін, дати можливість стороні захисту висловити свою позицію, заслухати пояснення ОСОБА_1 , вирішити клопотання, викликати і допитати свідків, у тому числі працівників поліції для підтвердження обставин, які зазначені у протоколі, а також спростування доводів ОСОБА_1 та його захисника.
Замість цього суд зайняв непритаманну судочинству сторону обвинувачення, на спростування доводів ОСОБА_1 , належним чином не проаналізував відеозапис у сукупності з іншими доказами по справі, всупереч приписів ст.ст. 245, 247, 280 КУпАП, п.24 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті", та прийшов до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП.
Окремо апеляційний суд відмічає, що не може і не повинен суд здійснювати функції сторони обвинувачення, як в даному випадку, а наведені обставини потребували детального з`ясування, об`єктивної та належної оцінки, не дотримання цього принципу та формальний підхід і призвело до помилкового та передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень.
Враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Керуючись ст.ст. 245, 251, 247, 252, 280, 283, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

 
Поновити адвокату Беспаловій Н.О. строк на апеляційне оскарження постанови Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Беспалової Н.О. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити. 
Постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП – скасувати, а провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю у діях  ОСОБА_1  складу даних адміністративних правопорушень. 
Постанова набирає законної сили негайно є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Кропивницького
апеляційного суду Д.Л. Іванов