ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
03.06.2026	Справа № 910/6/25 (910/3086/26)	

За позовом Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Київміськдовідка" арбітражного керуючого Коренчук Тетяни Олександрівни 
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Оберхауз Україна";
2) ОСОБА_1 ;
3) ОСОБА_2 
про визнання недійним договору та витребування майна 
в межах справи № 910/6/25
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Тілмарк" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 77, ідентифікаційний номер 43324072)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Київміськдовідка" (04071, м. Київ, вул. Межигірська, 19, ідентифікаційний номер 38897572)
про банкрутство
Суддя Мандичев Д.В.
Помічник (за дорученням судді) Голишева У.І.
Секретар судового засідання Улахли О.М.
Представники сторін:
позивач - Коренчук Т.О.,
від відповідача-1 - не з`явилися,
від відповідача-2 - не з`явилися,
від відповідача-3 - не з`явилися.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
У провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа №910/8349/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення".
До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" арбітражного керуючого Бандуристого Руслана Сергійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Солюшенс" про визнання недійсними правочинів.
В поданій позовній заяві позивачем заявлено вимоги: 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу №31/01/2022 від 31.01.2022;
- визнати недійним договір купівлі -продажу транспортного засобу №7990/22/001265 від 16.02.2022 (марки DAF);
- визнати недійним договір купівлі -продажу транспортного засобу №7990/22/001265 від 16.02.2022 (марки STAS);
- зобов`язати відповідача передати в натурі Товариству з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" транспорті засоби марки DAF та марки STAS, а також комплект ключів від них, свідоцтва про реєстрацію.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 позовну заяву залишено без руху.
До Господарського суду міста Києва надійшли докази усунення недоліків, встановлених в ухвалі суду від 10.05.2023.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 13.05.2026. Зобов`язано відділ державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Подільської районної в м. Києві державної адміністрації надати суду у строк 10 днів з моменту отримання ухвали копію реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Київміськдовідка" (04071, м. Київ, вул. Межигірська, 19, ідентифікаційний номер 38897572). Зобов`язано відділ державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надати суду у строк 10 днів з моменту отримання ухвали копію реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оберхауз Україна" (03124, м. Київ, вул. М.Василенка,7, офіс 703/3, ідентифікаційний номер 40399920).
27.04.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла реєстраційна справа Товариства з обмеженою відповідальністю "Оберхауз Україна" (03124, м. Київ, вул. М.Василенка,7, офіс 703/3, ідентифікаційний номер 40399920) від Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації.
27.04.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла реєстраційна справа Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Київміськдовідка" (04071, м. Київ, вул. Межигірська, 19, ідентифікаційний номер 38897572) від Подільської районної в м. Києві державної адміністрації.
13.05.2026 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-2 про відкладення судового засідання.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2026 відкладено судове засідання у справі №910/6/25 (910/3086/26) на 03.06.2026.
У судовому засіданні, призначеному на 03.06.2026, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.
Представники відповідачів-1-3 до судового засідання не з`явилися, проте про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Частиною 2 статті 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідачі у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2026, не подали до суду відзиву на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, - 

ВСТАНОВИВ:

02.08.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс «Оболонь» і ОСОБА_3 (надалі - Інвестор) укладено Договір №1 інвестування нежитлового приміщення (БСПО) за адресою: АДРЕСА_1 м. Київ (надалі - Договір інвестування), відповідно до п. 1.1., 1.2 якого Забудовник зобов`язується за рахунок залучених від Інвестора коштів побудувати та передати у власність Інвестору, згідно з умовами цього договору, двоповерховий Блок соціально побутового обслуговування з цокольним поверхом та з усією інженерною інфраструктурою (щитова, тепловий пункт з живленням від ЦТПП житлового будинку, венткамера тощо) за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1 209,95 кв. м. Інвестор в свою чергу зобов`язується забезпечити своєчасне фінансування об`єкта, передбаченого цим договором, та прийняти його у свою власність. 
Загальна сума об`єкта інвестування на момент укладення договору становить 7 575 000,00 грн і визначається станом виконаних робіт на момент підписання договору (п. 1.4 Договору інвестування).
14.08.2013 між ОСОБА_3 (Первісний кредитор) та ОСОБА_2 (Новий кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим №2808, згідно з п. 1 якого Первісний кредитор передає, а Новий кредитор набуває право вимоги, що витікає з Договору №1 інвестування нежилого приміщення (БСПО) за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між первісним кредитором та ТОВ МЖК «ОБОЛОНЬ» 02.08.2006. 
Відповідно до п. 3 Договору відступлення на підставі Договору інвестування Первісний кредитор сплатив на користь Боржника грошову суму, передбачену умовами Договору інвестування, в якості оплати нежилого приміщення за будівельною адресою: АДРЕСА_1 .
03.04.2014 відбулись загальні збори учасників ТОВ «Київміськдовідка», оформлені протоколом №03/04-14 від 03.04.2014, на порядок денний яких винесено, зокрема, питання №1 щодо збільшення статутного капіталу Товариства за рахунок внеску учасника ОСОБА_2 , та питання №4 щодо затвердження розподілу часток у статутному капіталі серед учасників Товариства і порядку їх формування. 
По першому питанню вирішено здійснити збільшення статутного капіталу Товариства до 17 401 265,00 грн за рахунок внеску учасника ОСОБА_2 , розмір якого становить 16 000 000,00 грн.; по четвертому питанню вирішено розподілити частки у статутному капіталі Товариства серед ОСОБА_2 - 91,955 % (грошовий екв. 16 001 265,00 грн) та ТОВ «ДП «КИЇВМІСЬКДОВІДКА» - 8,048 % (грошовий екв. 1 400 000,00 грн).
Також зазначено, що частка у статутному капіталі ОСОБА_2 формується за рахунок вкладу у вигляді майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: нежиле приміщення загальною площею 1 209,95 кв.м. за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , що має грошову оцінку в розмірі 16 000 000,00 грн та за рахунок внесення ним до статутного капіталу грошових коштів, цінних паперів, інших речей або майнових чи інших відчужуваних прав, що мають грошову оцінку. 
Як слідує з Акту оцінки і прийому-передачі вкладу, який вносить для формування статутного капіталу ТОВ «ДП «Київміськдовідка» від 01.04.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1058, 1059, грошова оцінка майнових прав (вкладу) в розмірі 16 000 000,00 грн визначена за взаємною згодою учасників Товариства.
Державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 07.04.2014, номер запису 10711050002031123.
Надалі, згідно з протоколом №14/04-14 Загальних зборів Учасників ТОВ «ДП «Київміськдовідка» від 14.04.2014 частка Товариства в розмірі 8,045% (екв. 1 400 000,00 грн) передана від Товариства ОСОБА_2 . Також, затверджено нову редакцію Статуту Товариства.
У подальшому, 100% корпоративних прав Товариства передані Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Експобанк» у рахунок погашення заборгованості перед Банком в розмірі 15 465 000,00 грн. за Кредитним договором №20/USD-СК від 19.12.2007 року. 
При цьому, погашення заборгованості відбувалось на підставі Договору поруки від 18.04.2014, укладеного між ПАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_2 , що свідчить заява ОСОБА_2 , посвідчена 24.04.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрована в реєстрі за №1336. 
Одночасно, 24.04.2014 відбулися загальні збори учасників ТОВ «ДП «Київміськдовідка», оформлені протоколом №15/04-14, якими прийнято на підставі заяви про вихід зі складу ТОВ «ДП «Київміськдовідка» від 24.04.2014 передати (відступити) в повному обсязі частку (корпоративні права) у статутному капіталі товариства учасника ОСОБА_2 , що становить 100% та дорівнює 17 401 265,00 грн на користь ПАТ «КБ «Експобанк».
28.04.2014 на підставі заяви ОСОБА_2 від 24.04.2014 ПАТ «КБ «Експобанк» прийняв у власність 100% частки у статутному капіталі ТОВ «ДП «Київміськдовідка», що передана ОСОБА_2 за актом прийому-передачі частки у статутному капіталі за ціною, визначеною на підставі оцінки корпоративних прав суб`єктом оціночної діяльності в сумі 15 500 000,00 грн.
Державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «ДП «Київміськдовідка» проведено 05.12.2014, номер запису: 10711050011031123), де єдиним учасником Товариства є ПАТ «КБ «Експобанк», розмір частки - 100%.
Разом із цим, 13.04.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір відступлення майнового (речового) права на об`єкт нерухомості і права вимоги (заміна кредитора в зобов`язанні), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрований в реєстрі за №1167.
Надалі, 21.04.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено Договір відступлення майнового (речового) права на об`єкт нерухомості та права вимоги (зміна кредитора в зобов`язанні), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиненко Я. О. та зареєстрований в реєстрі за №220.
23.03.2017 ОСОБА_4 з ОСОБА_5 укладено Договір відступлення права вимоги на 63,94% майнових прав на об`єкт нерухомості, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В., зареєстрований в реєстрі за №610.
Також, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено Договір іпотеки від 05.05.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В., зареєстрований в реєстрі за №861. 
У свою чергу, 31.07.2018 ОСОБА_5 укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимум фактор» Договір відступлення права вимоги за вказаним іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тоцькою О.В., зареєстрований в реєстрі за №1012. 
Згідно з заявою ОСОБА_4 від 20.06.2019, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С., зареєстрованої в реєстрі за №6211, ОСОБА_4 надає згоду Товариству з обмеженою відповідальністю «Оптимум фактор» на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: групи нежитлових приміщень за адресою м. Київ, вул. Кадетський Гай, буд. 3, загальною площею 1 209,95 кв.м. в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». 
22.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимум фактор» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оберхауз Україна» укладено Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, а саме: №9-12, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №1823.
При цьому, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновниками ТОВ «Оптимум фактор» були: з 07.03.2012 по 24.04.2016 - ОСОБА_2 ; з 26.04.2016 по 03.07.2018 - ОСОБА_1 ; з 05.07.2018 по 21.06.2019 - ОСОБА_6 .
Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 19.03.2026 вбачається, що право власності на нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Кадетський Гай, буд. 3, загальною площею 1 209,95 кв.м, зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю «Оберхауз Україна».
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне. 
Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (наразі - КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон про банкрутство.
Законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України та ГК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.
За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).
Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.
Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).
Водночас, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Як слідує зі змісту спірного Договору відступлення майнового (речового) права на об`єкт нерухомості і права вимоги (зміна кредитора в зобов`язанні) від 13.04.2016, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , предметом відчуження виступили майнові права на нежитлове приміщення (БСПО), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, дане нежиле приміщення загальною площею 1 209,95 кв.м. за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , було внесена в якості вкладу ОСОБА_2 в статутний капітал ТОВ «ДП «Київміськдовідка» ще 03.04.2014, про що свідчить протокол №03/04-14 від 03.04.2014 загальні збори учасників ТОВ «Київміськдовідка».
Так, на загальних зборах прийнято рішення про збільшення статутного капіталу Товариства до 17 401 265,00 грн. за рахунок внеску учасника ОСОБА_2 - майнових прав на нежитлове приміщення (БСПО), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , розмір яких становить 16 000 000,00 грн., визначений за взаємною згодою учасників Товариства.
Крім того, 07.04.2014 проведено державну реєстрацію змін до установчих документів проведено, номер запису 10711050002031123, та затверджено нову редакцію статуту ТОВ «ДП «Київміськдовідка».
Відповідно до підп. 146.17. Податкового кодексу України (в редакції станом на дату внесення майнових прав до статутного капіталу Товариства) до придбання прирівнюються операції з отримання основних засобів та нематеріальних активів, зокрема у разі внесення основних засобів та нематеріальних активів до статутного фонду (капіталу).
Згідно зі ст. 96 ЦК України (в редакції станом на дату укладення Договору), юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. 
Відповідно до ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником, зокрема майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад статутного (складеного) капіталу. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. 
У статті 144 ЦК України (в редакції станом на дату укладення Договору) вказано, що статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів. Статутний капітал товариства визначає мінімальний розмір майна товариства, що гарантує інтереси його кредиторів.
Отже, майнові права ОСОБА_2 на нежитлове приміщення (БСПО), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , перейшли у власність ТОВ «ДП «Київміськдовідка», в якому ОСОБА_2 отримав натомість корпоративні права.
Таким чином, відчуження в подальшому ОСОБА_2 цих майнових прав на користь ОСОБА_1 на підставі Договору відступлення майнового (речового) права на об`єкт нерухомості і права вимоги (зміна кредитора в зобов`язанні) від 13.04.2016 суперечить вимогам статті 203 ЦК України, та є підставою для визнання такого договору недійсним.
При цьому, із матеріалів справи не вбачається, що при відчуженні 13.04.2016 ОСОБА_2 майнових прав на нежитлове приміщення (БСПО), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , останній був уповноважений за відповідним рішенням загальних зборів ТОВ «ДП «Київміськдовідка» на вчинення такого правочину.
Крім того, судом прийнято до уваги, що укладення ОСОБА_2 спірного договору від 13.04.2016 із відчуження майнових прав здійснено на користь доньки ОСОБА_1 .
За наведених обставин, майнові права ТОВ «ДП «Київміськдовідка» на нежитлове приміщення (БСПО), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно вибули з володіння товариства не з його волі іншим шляхом.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 Цивільного кодексу України, у частині першій якої зазначено, що в разі якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Згідно з частиною 3 статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 05.06.2019 № 926/1288/18, для правильного застосування положень статті 387 та пункту 3 частини першої статті 388 Цивільного кодексу України, суду необхідно встановити: хто саме є власником чи володільцем спірного майна на момент звернення з позовом до суду; хто саме був власником майна на момент такого вибуття вказаного майна поза волею наведеної особи; яким саме шляхом вибуло спірне майно з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, і що це вибуття вказаним шляхом сталося саме не з волі зазначених осіб.
До предмету доказування за віндикаційним позовом входить також і встановлення факту наявності спірного майна у незаконному володінні відповідача на час звернення з позовом до суду.
Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, від волевиявлення власника щодо вибуття майна, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, а також від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Даний висновок Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22)).
Отже, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є його останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись для повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було надалі відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення позову про витребування майна до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених, зокрема, статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц.
Як убачається з матеріалів справи, після вчинення ряду правочинів, за останнім договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22.06.2019, вчиненим між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимум фактор» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оберхауз Україна», право власності на спірне майно - нежитлові приміщення загальною площею 1 209,95 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Кадетський Гай, буд. 3, зареєстровано станом на 19.03.2026 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Оберхауз Україна». 
Відтак, отримані за низкою правочинів майнові права на спірні нежитлові приміщення трансформувались у право власності після завершення будівництва.
При цьому, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновниками ТОВ «Оптимум фактор» були: з 07.03.2012 по 24.04.2016 - ОСОБА_2 ; з 26.04.2016 по 03.07.2018 - ОСОБА_1 ; з 05.07.2018 по 21.06.2019 - ОСОБА_6 .
Дані обставини в їх сукупності щодо первісного відчуження ОСОБА_2 майнових прав на користь доньки ОСОБА_1 , свідчить про недобросовісність набувачів майна за такими угодами.
Ураховуючи викладене в сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Оберхауз Україна».
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідачів.
Разом з тим, якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (пункт 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013). З огляду на вказане, суд дійшов висновку про покладення судових витрат на відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 3 порівну, а саме в розмірі по 37 348,09 грн.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Визнати недійсним Договір відступлення майнового (речового) права на об`єкт нерухомості і права вимоги (зміна кредитора в зобов`язанні) від 13.04.2016, укладений між ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. за реєстровим номером № 1167.
3. Витребувати з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Оберхауз Україна" (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 7, оф. 703/3, ідентифікаційний номер 40399920) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Київміськдовідка" (04071, м. Київ, вул. Межигірська, 19, ідентифікаційний номер 38897572) групу нежитлових приміщень № 9-12, загальною площею 1 209,95 кв.м. (опис: нежилі приміщення, Блок соціально-побутового обслуговування, що є двоповерховою будівлею з підвалом та надбудовою) за адресою: м. Київ, вул. Кадетський Гай, буд. 3 (НОНМ: 1240479880000), що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Оберхауз Україна" (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 7, оф. 703/3, ідентифікаційний номер 40399920) на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: р/№ 1823, виданий 22.06.2019, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оберхауз Україна" (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 7, оф. 703/3, ідентифікаційний номер 40399920) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Київміськдовідка" (04071, м. Київ, вул. Межигірська, 19, ідентифікаційний номер 38897572) 37 348 (тридцять сім тисяч триста сорок вісім) грн. 09 коп. витрат по сплаті судового збору.
5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Київміськдовідка" (04071, м. Київ, вул. Межигірська, 19, ідентифікаційний номер 38897572) 37 348 (тридцять сім тисяч триста сорок вісім) грн. 09 коп. витрат по сплаті судового збору.
6. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Київміськдовідка" (04071, м. Київ, вул. Межигірська, 19, ідентифікаційний номер 38897572) 37 348 (тридцять сім тисяч триста сорок вісім) грн. 09 коп. витрат по сплаті судового збору.
7. Видати накази.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 24.06.2026

Суддя Д.В. Мандичев