ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 922/2696/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,
за участю: секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,
позивача- Добросько Л.В.,
відповідача - Караченцева Ю.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 (головуючий суддя - Тихий П.В., судді: Жельне С.Ч., Слободін М.М.) та рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 (суддя Жигалкін І.П.) у частині стягнення пені
у справі №922/2696/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційна транспортна компанія"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс"
про стягнення 1 678 583,86 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та заперечень 
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Інноваційна транспортна компанія" (далі за текстом також - ТОВ "Інноваційна транспортна компанія") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" (далі за текстом також - ТОВ "Геомакс") про стягнення 1 678 583,86 грн, з яких: 8 527,73 грн - 3% річних; 153 402 грн - інфляційне збільшення; 1 516 654,13 грн - пеня у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за пунктом 4.3 договору.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань у частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг за укладеним сторонами договором, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, яка, серед іншого, була предметом розгляду у справі №922/4377/23, у якій вимога про стягнення пені не заявлялась.
3. Відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції не скористався своїм правом на подання заяв по суті справи або з процесуальних питань, а також передбаченим статтею 165 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК) правом подати відзив на позов та довести обставини, які мають значення для вирішення спору по суті.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
4. За змістом рішення Господарського суду Харківської області рішенням від 17.01.2024 у справі №922/4377/23 16.04.2021 ТОВ "Інноваційна транспортна компанія" (експедитор) та ТОВ "Геомакс" (клієнт) уклали договір № 2021-041601, у пункті 1.1 якого визначили, що експедитор здійснює транспортно-експедиторське обслуговування клієнта (далі - ТЕО), в рамках якого експедитор надає клієнту за плату транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів клієнта в залізничному рухомому складі.
5. Клієнт гарантує, що вантаж, перевезення якого організовую експедитор за цим договором, належить клієнту або його замовнику, вантажовідправнику на законних підставах, не перебуває під арештом, податковою заставою, а також не існує жодних обмежень для його відвантаження та перевезення. Експедитор не несе відповідальність за вантаж перед третіми особами (пункт 1.2 договору).
6. Пункт 3.2 договору встановлює, що загальна сума цього договору визначається на підставі всіх актів наданих послуг, оформлених сторонами порядком, передбаченим цим договором. Клієнт здійснює попередню оплату вартості ТЕО та плати послуг експедитора шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора в розмірі 100% від розрахункової вартості до початку перевезення на підставі рахунку експедитора. 
Сторонами може бути узгоджений інший порядок оплати вартості здійснення ТЕО та плати послуг експедитора (пункт 3.3 договору).
7. Відповідно до пункту 3.5 договору вартість здійснення ТЕО та плати послуг експедитора узгоджується сторонами шляхом підписання відповідних додаткових угод до цього договору.
8. Пункт 3.6 договору встановлює, що розмір вартості здійснення ТЕО, плати послуг експедитора та порядок їх сплати клієнтом, може змінюватися з ініціативи експедитора, шляхом оформлення відповідних додаткових угод до цього договору.
Клієнт зобов`язаний протягом 15-ти календарних днів з дати отримання зазначеної додаткової угоди, оформити її та передати експедитору. У випадку прострочення зазначеного терміну вартість здійснення ТЕО та плати послуг експедитора вважаються узгодженими.
9. Відповідно до пункту 7 договору клієнт у будь-якому випадку повинен здійснити оплату вартості здійснення ТЕО та плати послуг експедитора не пізніше 3 -х банківських днів з дати подачі вагонів на під`їзну колію клієнта (вантажовідправника).
10. Згідно з пунктом 3.10 договору факт надання послуг експедитором клієнту підтверджується серед іншого актом наданих послуг. 
Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора (пункт 3.11 договору)
11. Позивач зазначає, що відповідач частково здійснював оплати за договором, що підтверджується платіжними інструкціями: від 14.01.2022 №15 на суму 500 000 грн (додаток 12), від 21.01.2022 №5008 на суму 500 000 грн (додаток 13), від 25.01.2022 №36 на суму 500 000 грн (додаток 14), від 04.02.2022 №5033 на суму 4 500 000 грн (додаток 15), від 22.02.2022 №5150 на суму 44 088 грн (додаток 16), від 13.09.2022 №5160 на суму 55 110 грн (додаток 17), від 27.09.2022 №5179 на суму 112 100 грн (додаток 18), від 05.10.2022 №5192 на суму 109 200 грн (додаток 19), від 22.06.2023 №64 на 165 000 грн (додаток 20), від 17.07.2023 №87 на 80 000 грн (додаток 21), від 18.08.2023 №138 на 100 000 грн (додаток 22), від 11.09.2023 №176 на 100 000 грн. (додаток 23).
12. Позивач та відповідач підписали акти звірки: 
від 31.01.2022, відповідно до якого кінцеве сальдо: 4 434 635,83 грн (додаток 24), 
від 28.02.2022, відповідно до якого кінцеве сальдо: 1 646 357,51 грн (додаток 25), 
від 31.08.2022, відповідно до якого кінцеве сальдо: 1 648 277,51 грн (додаток 26), 
від 30.09.2022, відповідно до якого кінцеве сальдо: 1 646 337,51 грн (додаток 27), 
від 31.10.2022, відповідно до якого кінцеве сальдо: 1 648 737,51 грн (додаток 28).
13. Враховуючи зазначене, позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 7 969 235,51 грн, відповідач здійснив часткову оплату послуг у розмірі 6 765 498 грн. Отже, заборгованість складає: 1 203 737,51 грн.
14. Господарський суд Харківської області рішенням від 17.01.2024 позов задовольнив. 
Стягнув з ТОВ "Геомакс" на користь ТОВ "Інноваційна транспортна компанія" заборгованість у розмірі 1 539 875,35 грн, з яких 1 043 737,51 грн (сума боргу), 420 542,81 грн (інфляційне збільшення), 75 595,03 грн (3 % річних), суму судового збору у розмірі 18 478,50 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн.
Клопотання (від 20.12.2023 вх. № 35024 та від 08.01.2024 вх. №575) задовольнив частково. 
У клопотанні (від 27.12.2023 вх. №35767) - відмовив. 
Роз`яснив органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2024 у справі №922/4377/23, що нарахування 3% річних на суму боргу 1 043 737,51 грн здійснюється до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу (в тому числі на залишок заборгованості у разі здійснення часткової слати суми основного боргу). 
Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, у якому наявна непогашена заборгованість. 
15. 20.02.2024 на виконання рішення суду видано відповідний наказ.
16. Постановою від 16.04.2024 Східний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ТОВ "Геомакс" залишив без задоволення. 
Рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2024 у справі №922/4377/23 залишив без змін.
17. Позивач зазначає, що вимоги, які були заявлені під час розгляду судової справи №922/4377/23 стосувалися основного боргу, інфляційного збільшення та 3% річних.
18. Відповідно до пункту 4.3 договору при простроченні платежів у встановлені цим договором строки клієнт виплачує експедитору пеню, розраховану виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діє на період прострочення платежу, від суми несвоєчасно перерахованих коштів за кожен день прострочення платежу протягом усього періоду прострочення до моменту фактичного виконання замовником зобов`язання.
19. Враховуючи пункт 4.3 договору, позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 1 516 654,13 грн.
20. Також позивач зазначає, що у резолютивній частині рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2024 у справі №922/4377/23 суд зазначив "Роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2024 року у справі № 922/4377/23 що нарахування 3 % річних на суму боргу 1 043 737,51 грн. здійснюється до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу (у тому числі на залишок заборгованості у разі здійснення часткової слати суми основного боргу).
Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, у якому наявна непогашена заборгованість.".
Проте суд не зазначив дати, з якої виконавець має розраховувати інфляційні втрати та 3% річних, тому виконавець за початок розрахунку взяв 18.01.2024, наступний день після винесення рішення. Визначення виконавцем цієї дати є помилковим, оскільки позивач при зверненні до суду з позовною заявою подав розрахунок заборгованості разом з інфляційними втратами та 3% річних до 12.10.2023, відповідно виконавець мав би почати нараховувати інфляційні втрати та 3% річних на суму основного боргу з 13.10.2023.
21. 13.06.2024 приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. відкрив виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання наказу Господарського суду Харківської області №922/4377/23 від 20.02.2024. 
22. На виконання вимог, передбачених наказом №922/4377/23 від 20.02.2024, яке набрало законної сили 20.02.2024, під час відкриття виконавчого провадження приватний виконавець здійснив розрахунок щодо нараховування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 18.01.2024 і до 15.06.2024 за формулою вказаною судом.
23. 11.06.2024 від ТОВ "Інноваційна транспортна компанія" надійшла заява (вх. №15180/24) про роз`яснення судового рішення, у якій останній просить суд роз`яснити рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2024 у справі №922/4377/23.
Надати роз`яснення, що відповідно до рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2024 у справі № 922/4377/23 необхідно здійснити нарахування 3% річних на суму боргу 1 043 737,51 грн з 13.10.2023 до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу (в тому числі на залишок заборгованості у разі здійснення часткової слати суми основного боргу).
24. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.06.2024 у справі №922/4377/23 було відмовлено у задоволенні заяви (від 11.06.2024 вх. №15180/24) ТОВ "Інноваційна транспортна компанія" про роз`яснення судового рішення.
25. З огляд на зазначене позивач вважає, що його права порушені, а отже звернувся до суду щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з 13.10.2023 до 17.01.2024 (тобто на момент розгляду справи №922/4377/23) в розмірі 161 929,73 грн, з яких: 8 527,73 грн (3% річних), 153 402,00 (інфляційне збільшення).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
26. Господарський суд Харківської області рішенням від 16.10.2025 у справі №922/2696/25 позов задовольнив повністю. Стягнув з ТОВ "Геомакс" на користь ТОВ "Інноваційна транспортна компанія" загальну суму в розмірі 1 678 583,86 грн, з яких 8 527,73 грн - 3% річних; 153 402 грн - інфляційне збільшення; 1 516 654,13 грн - пеня у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за пунктом 4.3 договору), а також суму судового збору в розмірі 20 177,91 грн.
27. Задовольняючи позов, зокрема, в частині стягнення пені, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що вимога про стягнення пені у справі №922/4377/23 не заявлялась, а отже у позивача є право заявити стягнення штрафних санкцій, передбачених сторонами у пункті 4.3 договору, що становить з моменту прострочки у вигляді подвійної облікової ставки НБУ 1 516 654,13 грн.
28. Східний апеляційний господарський суд постановою від 11.02.2026 рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 у справі №922/2696/25 в частині стягнення з ТОВ "Геомакс" на користь ТОВ "Інноваційна транспортна компанія" 1 516 654,13 грн пені залишив без змін.
29. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, суд апеляційної інстанції виходив з того, що:
(1) відповідач не заперечує розрахунок пені, натомість зазначає, що суд першої інстанції стягнув з відповідача непропорційний розмір пені щодо фактичних збитків позивача та просить зменшити пеню відповідно до статті 233 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК) та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК), посилаючись при цьому на судову практику щодо права суду зменшувати неустойку при її завеликому розмірі.
(2) посилання відповідача на зменшення пені не відповідають фактичним обставинам справи;
(3) будучи обізнаним про судове провадження в цій справі, відповідач не подав жодних заперечень проти позовних вимог або обґрунтованих пояснень щодо наявності підстав для зменшення розміру пені. Натомість апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не дослідив та не врахував якісь обставини, про які відповідач вказав лише в тексті апеляційної скарги.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи 
30. ТОВ "Геомакс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі №922/2696/25 в частині стягнення пені та ухвалити в цій частині нову постанову, якою зменшити розмір стягнення пені на 90% - до 151 665,41 грн.
31. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК, зазначаючи, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19.01.2024 року у справі №911/2269/22, від 02.11.2022 у справі №910/14591/21, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, від 23.09.2019 року у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 року у справі №904/2847/19, від 22.05.2019 року у справі №910/11733/18, щодо застосування статті 233 ГК та 551 ЦК.
32. Доводи скаржника зводяться до того, що:
(1) суди попередніх інстанцій в порушення наведених норм не врахували:
- на момент ухвалення рішення про стягнення основної суми заборгованості, відповідач погасив 86,9% від суми боргу;
- на момент розгляду справи про стягнення пені заборгованість за договором була сплачена в повному обсязі;
- розмір заборгованості боржника та розмір пені не є співмірним, оскільки розмір неустойки в 1,5 рази більший основної суми боргу;
- у силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 ЦК) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах;
- позивач не надав доказів, які б свідчили про понесення ним матеріальних збитків у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору і оскаржуваним рішенням суду таких обставин не встановлено;
- боржник вживав усіх можливих заходів для виконання зобов`язання;
(2) ігнорування судами вищезазначених обставин позбавило відповідача права на зменшення розміру стягнення пені відповідно частини першої статті 233 ГК та частини третьої статті 551 ЦК;
(3) суди попередніх інстанцій не навели жодних мотивів неврахування позицій Верховного Суду, викладених, зокрема, в наведених постановах, порушивши вимоги частини четвертої статті 236 ГПК.
33. ТОВ "Інноваційна транспортна компанія" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, оскаржувані рішення судів - без змін.
34. Доводи позивача зводяться до того, що:
(1) посилання скаржника на те, що на момент розгляду цієї справи основна заборгованість була погашена не має правового значення для вирішення питання про стягнення пені, так як факт виконання рішення суду або погашення боргу не припиняє вже виникле право кредитора на стягнення пені.
Виконання відповідачем рішення в іншій справі №922/4377/23 не погашає вимоги у цій справі, адже у справі №922/4377/23 предметом позову були вимоги про стягнення основного боргу, інфляційних та 3% річних, а у цій справі №922/2696/25 - були вимоги про стягнення штрафних санкцій (пеня), які не були предметом розгляду у попередній справі;
(2) посилання відповідача на те, що пеня перевищує основний борг, саме по собі не є підставою для її зменшення, зокрема з огляду на те, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що співвідношення сум є лише одним з критеріїв, воно оцінюється у сукупності з іншими обставинами, і не має автоматичного характеру. 
У цій справі прострочення є тривалим, протягом якого відповідач системно порушував строки, тому пеня нараховувалася системно протягом тривалого часу, враховуючи те, що скаржник користувався грошовими коштами позивача, що збільшує правову та економічну обґрунтованість стягнення.
Стягнута сума пені відповідає умовам договору та фактичним втратам позивача від несвоєчасного отримання коштів, зокрема позивач мав реальні втрати через затримку платежу, а розмір пені прямо пов`язаний з розміром заборгованості та терміном прострочення;
(3) вказуючи про те, що суди попередніх інстанцій не врахували фактичні обставини, зокрема, майновий стан підприємства, що вплинув на виконання фінансових зобов`язань, обстріли та військові дії у смт. Слобожанське, які паралізували роботу підприємства, та труднощі, пов`язані з логістикою та обмеженням доступу до ресурсів у період воєнного стану, скаржник фактично просить Верховний Суд повторно оцінити фактичні обставини, що вже були встановлені судами нижчих інстанцій, що виходив за межі повноважень суду касаційної інстанції;
(4) скаржник стверджує, що за наведених ним обставин суди попередніх інстанцій зобов`язані були зменшити пеню, тоді як зменшення пені є правом, а не обов`язком суду. Закон не встановлює обов`язку суду автоматично зменшувати пеню лише через її розмір чи посилання на складні обставини (наприклад, воєнний стан);
(5) посилання скаржника на воєнний стан та обстріли не є підставою для зменшення пені, зокрема з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні документальні докази непереборної сили;
(6) доводи скаржника про скрутний фінансовий стан та неможливість належного виконання грошових зобов`язань не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у справі доказами, матеріалами кримінального провадження, ухвалами суду та фінансовими документами.
Позиція Верховного Суду
35. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
36. Предметом розгляду в цій справі є вимоги про стягнення 1 678 583,86 грн, з яких: 8 527,73 грн - 3% річних; 153 402 грн - інфляційне збільшення; 1 516 654,13 грн - пеня у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за пунктом 4.3 договору.
37. Причиною звернення з касаційною скаргою стала незгода відповідача з рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановою апеляційного суду, в частині стягнення пені у заявленому позивачем розмірі (1 516 654,13 грн).
38.  Отже, предметом касаційного оскарження є рішення судів попередніх інстанцій у частині розгляду позовних вимог щодо стягнення пені, а саме вирішення питання про її зменшення, відповідно, правомірності відмови у зменшенні пені та її стягнення у заявленому позивачем розмірі (1 516 654,13 грн). В іншій частині зазначені судові рішення не оскаржуються, а тому згідно з частиною першою статті 300 ГПК в касаційному порядку не переглядаються.
39. Порушенням зобов`язання на підставі статті 610 ЦК є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
40. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК).
41. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК).
42. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
43. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК).
44. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, констатував його обґрунтованість та арифметичну правильність у заявленому позивачем до стягнення розмірі (1 516 654,13 грн).
45. Установивши правомірне нарахування позивачем пені у зазначеному розмірі, суд першої інстанції виснував про наявність підстав для її стягнення з відповідача на користь позивача у заявленому останнім розмірі (1 516 654,13 грн), з чим погодився апеляційний суд, зазначавши про відсутність підстав для зменшення її розміру за заявленим відповідачем у суді апеляційної інстанції клопотанням. 
46. Відповідно до статті 233 ГК, який був чинним на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
47. За змістом цієї норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №909/321/24).
48. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК).
49. Застосоване у статті 551 ЦК та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі №911/95/20, від 18.12.2024 у справі №921/320/24).
50. У постанові від 04.05.2018 у справі №908/1453/17 Верховний Суд зауважив, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).
51. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на яку за текстом касаційної скарги посилається скаржник, зазначила, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі (пункт 8.22).
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків (пункт 8.23).
52. Водночас у пункті 8.24 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. 
53.  Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
54. Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. 
Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема у постановах: від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі №909/321/24 тощо.
55. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22, на яку за текстом касаційної скарги скаржник покликається в аспекті цитування змісту частини першої статті 233 ГК, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК і частини третьої статті 551 ЦК, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
56. Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК та статті 233 ГК є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
57. Вирішуючи у цій справі питання зменшення розміру пені за заявленим відповідачем у суді апеляційної інстанції клопотанням, останній виходив з того, що:
(1) апеляційна скарга відповідача не містить доказів фактичного виконання зобов`язання до моменту виникнення пені.
Посилання відповідача на виконавче провадження по іншій справі №922/4377/23 є необґрунтованим, оскільки постанова виконавця від 18.06.2025 підтверджує виконання рішення у справі №922/4377/23 у повному обсязі в частині інших сум за інші періоди, однак не стосується нарахованої пені за поточним договором.
Виконання рішення у справі №922/4377/23 не є підставою для скасування пені у цій справі, оскільки інші зобов`язання не погашають суму, нараховану за новий термін договору, а суд першої інстанції правильно розмежував об`єкти стягнення при винесенні оскаржуваного рішення суду від 16.10.2025;
(2) аргументація апелянта про відсутність доказів реальних збитків позивача суперечить самій природі неустойки;
(3) будучи обізнаним про судове провадження в цій справі, відповідач не подав жодних заперечень проти позовних вимог або обґрунтованих пояснень щодо наявності підстав для зменшення розміру пені. Натомість апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не дослідив та не врахував якісь обставини, про які відповідач вказав лише в тексті апеляційної скарги.
58. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення пені у заявленому позивачем до стягнення розмірі, зокрема з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для її зменшення, скаржник, серед іншого, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22.05.2019 у справі №910/11733/18, стосовно того, що при вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, скаржник за текстом касаційної скарги фактично намагається довести неврахування таких обставин, зокрема судом апеляційної інстанції.
59. Тоді як зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду (пункти 29, 58 цієї постанови) свідчить про те, що останній, виснуючи про відсутність підстав для зменшення пені, зауважив, що апеляційна скарга відповідача не містить доказів фактичного виконання зобов`язання до моменту виникнення пені, відхиливши посилання відповідача на виконання рішення суду в іншій справі, в тому числі на виконавче провадження, в межах чого очевидно врахував ступінь виконання відповідачем основного зобов`язання, причини несвоєчасного виконання такого зобов`язання та поведінку відповідача в частині вжиття ним всіх можливих заходів до його виконання (в тому числі вжиття чи невжиття ним заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення ним порушення та його наслідки).
60. Відсутність в оскаржуваній постанові апеляційного суду конкретизації цих обставин, зокрема, в аспекті наведених скаржником обставин щодо вжиття ним всіх можливих заходів для виконання зобов`язання, про що, як вказує скаржник, свідчить те, що він не лише не ухилявся від виконання своїх зобов`язань, але й продовжував добровільно їх виконувати та активно сприяв здійсненню виконавчого провадження та найшвидшому погашенню заборгованості, виходячи з власних матеріальних можливостей, також не може свідчити про не врахування судом апеляційної інстанції таких (обставин), адже останній відхилив посилання відповідача на відповідне виконавче провадження.
61. У контексті необхідності врахування при зменшенні пені співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки скаржник обмежився лише посиланням на відповідну правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та постановах Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19, та зазначенням про те, що розмір заявленої позивачем до стягнення у цій справі неустойки в 1,5 рази більший основної суми боргу, що з огляду на вищенаведене (сукупність обставин саме цієї справи, з яких виходив суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо стягнення пені у цій справі) жодним чином не доводить, що суд апеляційної інстанції не врахував таке співвідношення, зокрема з огляду на те, що в аспекті наведеного суд апеляційної інстанції врахував, що категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК та в статті 233 ГК, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (постанова Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).
62. Посилання скаржника на те, що позивач не надав доказів, які б свідчили про понесення ним матеріальних збитків у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору і оскаржуваним рішенням суду таких обставин не встановлено, Суд відхиляє, так як відповідні доводи наведені безвідносно до визначеної скаржником підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК), а саме до будь-яких правових висновків Верховного Суду, викладених у визначених ним постановах, та жодним чином не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, який в межах наданих йому дискреційних повноважень саме за обставин цієї справи, тобто з огляду на індивідуальний характер визначених (встановлених) саме у цій справі підстав, не вбачав підстав для зменшення пені, зокрема за наведених скаржником обставин.
63. У аспекті наведених доводів скаржника Суд враховує, що у постанові від 24.06.2021 у справі №904/3177/20 Верховний Суд зауважив, що зміст положень статті 551 ЦК та статті 233 ГК не зобов`язує кредитора доводити наявність у нього збитків для того, щоб притягнути боржника до відповідальності у вигляді штрафних санкцій, чому не суперечать висновки апеляційного суду в цій частині.
64. З огляду на наведене, Верховний Суд наголошує, що в цій справі суд апеляційної інстанції, дослідивши обставини справи та реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК та статтею 233 ГК, дійшов цілком законних та обґрунтованих висновків про відсутність підстав для зменшення пені, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК, а саме справедливості, добросовісності та розумності, а також дотримавшись принципу розумного балансу між інтересами сторін, що запобігатиме настанню негативних наслідків для них.
65. Суд вважає, що висновок апеляційного суду про відсутність підстав для зменшення пені ґрунтується на правильному застосуванні ними норм чинного законодавства України, зокрема статті 551 ЦК та статті 233 ГК, та відповідає сформованій та сталій судовій практиці і висновкам Верховного Суду щодо застосування цих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яке (застосування), як зазначалось, у кожному конкретному випадку залежить виключно від встановлених і доведених обставин конкретної справи, а також оцінки наданих до суду доказів, що входило в предмет доказування та формувало фактично-доказову базу.
66. При цьому Суд враховує, що аналіз висновків Верховного Суду, викладених у наведених скаржником постановах у межах визначеної ним підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК), свідчить, що з них не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин цих справ і застосувати безпосередньо до спірних у цій справі правовідносин сторін.
67. у наведених справах Верховний Суд не формулював висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру неустойки так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним, а тому відсутні підстави вважати, що наведене у вищезгаданих постановах може свідчити про єдиний правильний варіант реалізації судами власної дискреції при вирішенні відповідного питання і що тільки такий варіант реалізації дискреції є законним.
68. Тобто наведені скаржником у межах визначеної ним підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК) постанови Верховного Суду демонструють очевидну різноманітність обставин (підстав та чинників), які суди брали до уваги і врахував Верховний Суд під час ухвалення постанов за наслідками перегляду оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК, статті 233 ГК, та які не корелюються з обставинами, встановленими судами у справі, яка розглядається.
69. Висновки Верховного Суду у цих справах щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК, статті 233 ГК є загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) в залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
70. При цьому Суд вважає безпідставними доводи скаржника в частині неврахування відповідних обставин саме судом першої інстанції, так як під час розгляду справи останній, будучи обізнаним про судове провадження в цій справі, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, не клопотав про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені з посиланням на відповідні обставини, про такі вперше зазначив лише у тексті апеляційної скарги. 
71. Тоді як у межах визначеної підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК) з посиланням на відповідні правові висновки Верховного Суду скаржник за текстом касаційної скарги не доводить, що за відсутності відповідного клопотання з наведенням у ньому певних обставин, суд першої інстанції безумовно повинен був врахувати такі обставини, зменшивши розмірі заявленої позивачем до стягнення пені за власною ініціативою.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
72. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
73. Згідно із статтею 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
74. За результатами касаційного перегляду Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувані рішення судів прийняті за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи скасування, за мотивів наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд не вбачає.
Розподіл судових витрат 
75. За загальним правилом статті 129 ГПК у зв`язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги, судовий збір за її подання покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" залишити без задоволення.
2.Постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 у справі №922/2696/25 у частині стягнення пені залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко 
(з окремою думкою)

В.І. Студенець