КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
29 червня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/9181/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Гайдаєнко В. С.
за участі: позивача ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ)
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді стапчук Т. В.
від 06 березня 2026 року
у цивільній справі № 757/16969/16-ц Печерського районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_1 
до ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат,
У С Т А Н О В И В:
У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_5 та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути заборгованість по аліментах 292 037 грн 44 коп. з урахуванням пені та неустойки на день сплати заборгованості або примусового стягнення, але у розмірі не меншим 671 686 грн 11 коп., а також додаткових витрат на підтримання здоров`я, ортопедичні протезні вироби, стоматологічне хірургічне встановлення імплантів у верхню та нижню щелепу з метою їх протезування. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням суду від 22.02.2012 стягнуто з    ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.03.2011. За вказаним рішенням видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції. Разом з тим, відповідач аліменти на користь позивача не сплачує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01.09.2015 складала 292 037 грн 44 коп. 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь  ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.01.2015 в розмірі 292 037,44 грн та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 117 237,73 грн, а всього - 409 275,17 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 24 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року - без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.10.2020 (провадження № 61-19022св19) рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 липня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
У зв`язку із смертю 31.08.2021 відповідача ОСОБА_5 , ухвалою суду від 17.09.2024 залучено до участі у справі правонаступників померлого - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 18 669 грн 72 коп.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 18 669 грн 72 коп.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 18 669 грн 72 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі по 186 грн 70 коп. з кожного.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати повністю, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів задовольнити. Дослідити матеріали витребуваної спадкової справи у повному обсязі для встановлення дійсної вартості всього спадкового майна, прийнятого відповідачами. Застосувати до спірних правовідносин статтю 196 СК України у редакції 2016 року та стягнути з відповідачів на його користь загальну суму пені (неустойки) у розмірі 6 325 953 грн 70 коп. (шість мільйонів триста двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривні 70 копійок) у межах вартості всього майна, одержаного ними у спадщину (ст. 1282 ЦК України).
Обґрунтовуючи скаргу, зазначає, що суд припустився фальсифікації відомостей про судове засідання від 06.03.2026, безпідставно вказавши про його особисту участь, хоча в цей день він перебував за межами України, що підтверджується логами підсистеми відеоконференцзв`язку. Звертає увагу на те, що розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого учасника та штучне створення підстав для заочного розгляду шляхом порушення десятиденного строку публікації оголошення на вебпорталі судової влади суперечать вимогам статті 128 та статті 280 ЦПК України. Наголошує, що суд першої інстанції безпідставно зафіксував заборгованість по аліментах у розмірі 292 037 грн 44 коп. на підставі довідки від 01.09.2015, повністю проігнорувавши подальше нарахування боргу за шість років до моменту смерті платника 31.08.2021, а також факт примусового погашення базового боргу у жовтні 2020 року. 
Також ОСОБА_1 вказує на незастосування судом статті 196 Сімейного кодексу України в редакції 2016 року, яка передбачає право на стягнення пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення без обмеження її максимального розміру. На підтвердження своєї позиції апелянт надає розрахунок пені за період з 01.01.2015 по 26.10.2020 на суму 6 208 715 грн 97 коп., що разом із раніше визначеною сумою становить 6 325 953 грн 70 коп. Крім того, позивач стверджує, що суд протиправно обмежив відповідальність спадкоємців лише часткою банківських вкладів, чим посприяв приховуванню реальної спадкової маси, яка включає нерухомість та інші активи, та безпідставно проігнорував положення статей 1282, 1296 ЦК України, зважаючи на існуюче кримінального провадження щодо шахрайських дій державного нотаріуса Журавської В. В. 
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу із викладених у ній підстав та доводів. 
Інші учасники не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Заслухавши доповідь судді Євграфовової Є. П., пояснення позивача (у режимі ВКЗ), дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що за життя ОСОБА_5 аліменти на утримання свого непрацездатного сина ОСОБА_1 не сплачував, внаслідок чого станом на 01.09.2015 утворилася заборгованість у розмірі 292 037 грн 44 коп., яка у зв`язку зі смертю боржника ІНФОРМАЦІЯ_1 трансформувалася у борг спадкодавця. Встановивши, що відповідачами у справі є правонаступники померлого - його дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які прийняли спадщину за заповітом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з них зазначеної суми боргу в межах вартості отриманого у спадщину майна на підставі статей 1218 та 1282 ЦК України. Зважаючи на надані документальні підтвердження, суд обмежив обсяг відповідальності спадкоємців виключно вартістю наявних банківських вкладів померлого, що загалом становили 134 421 грн 97 коп., та стягнув з кожного з трьох відповідачів рівні частини заборгованості у розмірі по 18 669 грн 72 коп.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що таке зобов`язання є особистою мірою відповідальності платника, не входить до складу спадщини та не може переходити до спадкоємців, оскільки воно не було присуджено судовим рішенням за життя спадкодавця. Розглядаючи позовні вимоги до Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції про стягнення додаткових витрат на лікування, суд визнав їх безпідставними та необґрунтованими через відсутність належного нормативного обґрунтування для покладення майнової відповідальності на орган примусового виконання. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення про дату й час судового засідання, колегією суддів встановлено, що у судовому засіданні 24.02.2026 суд першої інстанції проголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, проте в порушення вимог частини першої статті 244 ЦПК України не повідомив, коли судове рішення буде проголошено. Оскаржуване судове рішення (вступна та резолютивна частина) датоване 06 березня 2026 року, однак будь-яких відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату та час судового засідання на цю дату матеріали справи не містять. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Отже доводи апеляційної скарги у цій частині знайшли підтвердження, а відповідно рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2026 року підлягає скасуванню із обов`язкових підстав із ухваленням нового рішення.
Вирішуючи спір по суті на підставі наявних у справі доказів колегія суддів виходить з наступного. 
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 є рідним батьком позивача ОСОБА_1 . Мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані обставини встановлені рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі № 2-1961/11 від 22.02.2012, що залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25.04.2012 (т. 1 а.с. 6-7).
Згадуваним рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі № 2-1961/11 від 22.02.2012, позов заступника прокурора Печерського району м. Києва в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного сина задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.03.2011 (т. 1 а.с. 6-7).
На підставі рішення суду видано виконавчий лист, який позивачем пред`явлено до виконання до ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції (т. 1 а.с. 8-9) та по ньому здійснювались виконавчі дії у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 4).
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.10.2015 встановлено, що відповідно до листа начальника управління ДВС ГТУЮ у Київській області № 2501-2-8/02.2 від 07.08.2015 ОСОБА_6 станом на 01.09.2015 за відповідачем ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 рахувалась заборгованість по аліментам у розмірі 292 037 грн 44 коп. (т. 1, а.с. 39-41).
Перевіркою матеріалів справи (т. 8, а.с. 201-243) колегією суддів також встановлено наступне.
Відповідно до інформаційного листа від 18.08.2021 № 51259 Броварського відділу ДВС Центрального міжрайонного управління юстицію (м. Київ) адресованого виконувачу обов`язків заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику управління забезпечення примусового виконання рішень Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та доданого до нього Розрахунку заборгованості за період з березня 2011 по липень 2021 року, на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 2-1961 від 15.05.2012, виданого Печерським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 аліментів на його утримання в розмірі однієї третини частини від усіх видів заробітку та доходу щомісячно, починаючи з 28.03.2011.
18.07.2012 державним виконавцем відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження до відома та виконання. У зв`язку з отриманням боржником доходів із заробітної плати та пенсії, державним виконавцем було направлено постанови про звернення стягнення на доходи боржника до бухгалтерії Управління Пенсійного фонду України та Домобудівного комбінату « ІНФОРМАЦІЯ_4 » для виконання, а також сторонам виконавчого провадження до відома. Заборгованість зі сплати аліментів, що вираховувалася як дохід від підприємницької діяльності, станом на 01.01.2015 складала 482 809,30 грн. В ході проведення виконавчих дій з рахунків боржника було стягнуто 190 771,86 грн, які в подальшому перераховані на користь стягувача, а залишок заборгованості в розмірі 292 037,44 грн сплачено боржником самостійно. 
Крім того, на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 757/16969/16-ц від 24.04.2019, виданого Печерським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованості з аліментів станом на 01.01.2015 в розмірі 292 037,44 грн та пені за аліментами в розмірі 117 237,73 грн, що загалом складало 409 275,17 грн. Постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження винесено 12.08.2019. В ході примусового виконання борг на користь стягувача в розмірі 409 275,17 грн, виконавчий збір у розмірі 40 927,52 грн та витрати на проведення виконавчих дій в сумі 1 369,00 грн були сплачені боржником у повному обсязі, у зв`язку з чим 25.11.2019 державним виконавцем на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. 
Станом на 18.08.2021 загальна сума аліментів, стягнутих у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, становить 338 474,04 грн, а поточна заборгованість повністю відсутня. Таким чином, за весь період примусового виконання з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 відділом стягнуто аліменти на його утримання, заборгованість за аліментами та пеню в загальному розмірі 747 749,21 грн. 
З метою перевірки відомостей про додаткові доходи боржника державним виконавцем 13.04.2021 та повторно 18.08.2021 направлялися запити приватним нотаріусам Броварського міського нотаріального округу Кутовій Тетяні Анатоліївні та ОСОБА_7 щодо витребування копій документів на підтвердження нотаріальних дій, визначених ухвалою Господарського суду Київської області від 01.02.2021 у справі № 911/956/17 про банкрутство Домобудівного комбінату « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». На вказані запити приватний нотаріус Кутова Тетяна Анатоліївна надала відповідь з копіями договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 18.12.2012, де продавцем виступав комбінат, проте сам боржник ОСОБА_5 не є стороною або вигодонабувачем у цих правочинах. Відповідь від нотаріуса Писаного Віктора Григоровича станом на 18.08.2021 не надходила. 
Згідно з відповідями Броварського об`єднаного управління ПФУ, розмір пенсії становив 17 690,00 грн, у липні 2021 року розмір пенсії складав 18 540,00 грн, а у серпні 2021 року - 18 540,00 грн. 
16.06.2021 державним виконавцем сформовано розпорядження на суму 5 896,67 грн, згідно з платіжним дорученням № 30062 кошти були перераховані стягувачу. 
19.07.2021 сформовано розпорядження на суму 6 180,00 грн, які за платіжним дорученням № 40423 перераховані на рахунок стягувача. 
Аліменти відраховуються щомісячно з пенсії боржника, призначеної довічно, у розмірі, вказаному у виконавчому документі. Станом на 18.08.2021, відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем та направленого сторонам виконавчого провадження до відома, заборгованість зі сплати аліментів повністю відсутня.
Також як підтверджується матеріалами справи, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.09.2021 боржник ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно розрахунку державного виконавця станом на дату смерті боржника 31.08.2021 борг зі сплати аліментів відсутній (а.с. 230-234, т. 8).
Отже заборгованість по аліментах у розмірі 292 037 грн 44 коп., щодо якої було заявлено позов (матеріали справи не містять відповідної процесуальної заяви про відмову від таких вимог чи залишення їх без розгляду), погашена відповідачем у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 757/16969/16-ц від 24.04.2019, виданого Печерським районним судом міста Києва.
Також у межах вказаного виконавчого провадження на користь позивача стягнуто пеню за аліментами в розмірі 117 237,73 грн.
Розрахунком державного виконавця за період з березня 2011 по серпень 2021 року беззаперечно підтверджено відсутність будь якої заборгованості ОСОБА_5 станом на 31.08.2021.
Доказів оскарження такого розрахунку, як і постанови державного виконавця від 03.09.2021 про закінчення виконавчого провадження у якому відсутня заборгованість, у зв`язку із смертю боржника, матеріали справи не місять і про такі обставини, що вимагали б перевірки судовим розглядом, позивач не повідомляв.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зобов`язання зі сплати аліментів є нерозривно пов`язаним з особою платника аліментів, а тому в разі його смерті таке зобов`язання припиняється на підставі статті 608 ЦК України та статті 201 Сімейного кодексу України. Проте наявна на момент смерті спадкодавця заборгованість зі сплати аліментів входить до складу спадщини як звичайне грошове зобов`язання (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 199/5826/16-ц).
Згідно з положеннями статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника суду належить встановити дійсний розмір вимог кредитора, перевіривши розрахунок заборгованості саме станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 607/98/17). Обов`язок доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини покладається на позивача як кредитора спадкодавця (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 521/10631/20).
На момент відкриття спадщини у ОСОБА_5 не існувало невиконаних грошових зобов`язань перед позивачем у вигляді боргу по аліментах, які могли б увійти до складу спадкової маси та трансформуватися у зобов`язання його спадкоємців. 
З огляду на повну відсутність основного боргу спадкодавця станом на 31.08.2021, матеріальне правонаступництво у цих правовідносинах не відбулося, а відтак відсутні і будь-які правові підстави для задоволення позову та стягнення коштів (заборгованості з аліментів) зі спадкоємців у порядку статті 1282 ЦК України. 
Щодо позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 6 325 953 гривні 70 копійок, колегія суддів зазначає, що за змістом статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на стягнення неустойки у зв`язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх обов`язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя. Натомість обов`язок щодо сплати пені за аліментними зобов`язаннями є особистою мірою цивільно-правової відповідальності боржника, яка припиняється з його смертю і не входить до пасиву спадщини, якщо вона не була обчислена та присуджена судовим рішенням за життя платника (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 199/5826/16-ц). 
Оскільки за життя ОСОБА_5 позивачем у виконавчому проваджені отримано пеню за аліментами в розмірі 117 237,73 грн, за судовим рішення що було скасовано, а у подальшому судом не ухвалювалося рішень про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів у розмірі 6 325 953 грн 70 коп., такі вимоги також є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Отже судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для задоволення заявленого позову ОСОБА_1 , як в частині заборгованості по аліментах, так і щодо пені. 
Окремо колегія суддів наголошує на правовому статусі залученого до участі у справі Броварського відділу державної виконавчої служби. Позивач реалізував своє процесуальне право на визначення складу відповідачів, самостійно включивши орган державної виконавчої служби до числа осіб, які мають відповідати за позовом. Разом із тим, матеріали справи не містять чітко сформульованих матеріально-правових вимог, звернених безпосередньо до цього відповідача, як і не вбачається, яким чином і за рахунок якого майна цієї установи можуть бути задоволені вимоги про стягнення аліментного боргу та пені. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є виключним процесуальним правом позивача, тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Поняття «сторона у спорі» не є тотожним за змістом та суттю поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Належним відповідачем є виключно особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Організація та здійснення примусового виконання судових рішень органами державної виконавчої служби регулюється нормами Закону України «Про виконавче провадження», і ці органи не є ані платниками аліментів, ні правонаступниками за матеріальними зобов`язаннями померлих боржників. Пред`явлення позову до неналежного відповідача або неналежного складу відповідачів є самостійною підставою для відмови в позові. Ураховуючи, що Броварський відділ державної виконавчої служби не є суб`єктом матеріально-правового спору щодо спадкування аліментного боргу та пені, а також за відсутності будь-яких правових і фактичних підстав для задоволення вимог в цілому, підстави для задоволення будь-яких позовних вимог до органу державної виконавчої служби повністю відсутні.
За загальним правилом цивільного процесуального права, суд апеляційної інстанції не може погіршити становище апелянта, якщо інші учасники справи судове рішення не оскаржили. Проте цей принцип не є абсолютним і не може застосовуватися механічно у випадках, коли це призводить до очевидно протиправного результату. Застосування гарантії недопустимості погіршення становища апелянта (non reformatio in peius) у контексті цієї справи, з урахуванням наявності обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, вимагало б від суду апеляційної інстанції ухвалити нове судове рішення про повторне стягнення по 18 669 грн 72 коп. з кожного відповідача. Тобто апеляційний суд, достовірно встановивши факт повного припинення основного аліментного зобов`язання за життя спадкодавця, змушений був би санкціонувати стягнення неіснуючого боргу. Такий підхід суперечить основними засадами (принципами) цивільного судочинства закріпленим у частини 3 статті 2 ЦПК України, зокрема принципу верховенства права, а також засадам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. 
Оскільки матеріальне правонаступництво у цих правовідносинах об`єктивно не відбулося через відсутність основного боргу на день відкриття спадщини, ухвалення рішення про будь-яке стягнення коштів зі спадкоємців позбавлене матеріально-правового змісту та підстав. Процесуальний принцип заборони повороту до гіршого не може мати абсолютного пріоритету в ситуації, коли оскаржуване рішення підлягає безумовному скасуванню з процесуальних підстав, а новий розгляд спору по суті виявив повну відсутність матеріального права вимоги. 
За наведених обставин, зважаючи на часткове підтвердження доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарги підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав визначених п. 3 частини 3 статті 376 ЦПК України із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат.
Судові витрати у даній справи відносяться на рахунок держави.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 06 липня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов