Справа № 165/3671/25
Провадження № 2/165/240/26

НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі :
головуючого судді      Рибас А.В.,
за участю секретаря     Попіки Ю.Г.,
позивача       ОСОБА_1 ,
представника позивача     ОСОБА_2 ,
відповідача       ОСОБА_3 ,
представника органу опіки та піклування  Думич І.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки та піклування, про поновлення батьківських прав, –

встановив:

14 жовтня 2025 року до Нововолинського міського суду Волинської області надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Свередюк Ю.А. до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки та піклування, про поновлення батьківських прав позивачки відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_7 є матір`ю неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , батьком яких є відповідач у справі – ОСОБА_3 . Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 березня 2023 року у справі за позовом виконавчого комітету Нововолинської міської ради до ОСОБА_8 , остання була позбавлена батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Підставою для позбавлення батьківських прав стало те, що матір ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків та зловживала алкогольними напоями. Судовим наказом, виданим Нововолинським міським судом Волинської області 04.03.2025 року, було вирішено стягувати з ОСОБА_7 аліменти на утримання трьох дітей в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час відпали причини, що перешкоджали належному виконанню позивачем батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей. ОСОБА_1 повністю змінила свій спосіб життя, одружилася із ОСОБА_9 та почала проживати у м. Львові. З 02.06.2025 року почала працювати у Торгівельно-виробничій компанії «Львівхолод» та отримувати заробітну плату, з якої була повістю погашена заборгованість із сплати аліментів на виконання судового наказу. На даний час ОСОБА_1 перестала зловживати алкогольними напоями та на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не знаходиться. Позивачка почала проводити час із своїми дітьми, цікавитися ними та бажає присвятити життя вихованню дітей.
Посилаючись на положення ст. 169 Сімейного кодексу України та на те, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а також на право дитини проживати разом з батьками, недопустимість обмеження вказаних прав, зазначаючи про зміну поведінки позивачки та обставин, які були підставою для позбавлення її батьківських прав, зміну способу її життя, зміну ставлення до дітей та їх виховання, представник позивача просила суд поновити ОСОБА_1 батьківські права відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою судді Нововолинського міського суду Волинської області від 27.10.2025 року за вищевказаним позовом відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ним копії ухвали.
Відповідач ОСОБА_3 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав та категорично заперечив щодо їх задоволення, вважаючи позов необґрунтованим та безпідставним. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що перебував у шлюбі з позивачкою, під час якого в них народилося троє дітей. Спільне життя у подружжя не склалося через те, що ОСОБА_7 зловживала алкогольними напоями, не дбала про сім`ю та дітей, 27 березня 2024 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області шлюб між сторонами був розірваний. Розірванню шлюбу передував аморальний спосіб життя позивачки, який вона не хотіла змінювати, що стало причиною окремого проживання подружжя ще до 2022 року, при цьому діти на вимогу позивачки, залишалися проживати з нею. В жовтні 2022 року за колективним зверненням сусідів щодо способу життя позивачки, службою у справах дітей було відвідане місце проживання дітей та виявлено, що діти були не доглянуті, голодні, брудні, мали педикульоз, не мали особистого простору для сну та навчання. З того часу діти були передані відповідачу на виховання. 20 березня 2023 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області позивачка була позбавлена батьківських прав відносно усіх трьох дітей. Вважає, що твердження позивача про зміну її способу життя та ставлення до дітей є голослівними, не підтвердженими належними доказами. 
Зазначає, що старші доньки пам`ятають своє життя з матір`ю та він разом з цивільною дружиною намагаються докладати усіх зусиль, щоб діти не згадували пережите та ті жахи, через які їм довелося пройти. Позивач, розуміючи це, спрямувала свою увагу виключно на молодшого сина і відвідувала тільки його в садочку, оскільки молодша дитина не пам`ятає усіх подій, йому було лише 8 місяців, коли його забрали від матері, та в силу свого віку та виховання хлопчик є доброзичливою і відкритою дитиною. Старші доньки не бажають згадувати своє життя з матір`ю та контактувати з нею, дітям принесло полегшення розуміння того, що позивачка не є юридично їх матір`ю, вони не називають останню матір`ю, оскільки справжню матір їм замінила цивільна дружина відповідача. Вказує на те, що позивачка зрозумівши, що старші діти не йдуть з нею на контакт та мають право висловити свою думку щодо зустрічей з нею, облишила цивілізовані спроби налагодити з ними контакт та намагалася викрасти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , забравши їх із школи проти їхньої волі, чим спровокувала у дітей ще більший стрес. Дівчата бояться навіть спілкуватися з позивачкою по телефону, про що постійно говорять усім рідним, знайомим, потребуючи їхнього захисту.
Вважає, що звернення позивача з вказаним позовом до суду спровокувало його звернення до суду щодо стягнення з позивачки аліментів у 2025 році, про що вона сама сказала відповідачу по телефону. Зазначає, що позивачка насправді не переслідує реальної мети відновлення батьківських прав, оскільки вона не змінила свого відношення до дітей і не має прихильності до них, особливо до дівчат; при спілкуванні з ними ніколи не просила вибачення у них за свою поведінку і той біль, що спричинила, ніколи не намагалася з ними порозумітися, не показала їм, що вона змінилася і не намагалася увійти в їхнє життя, натомість висловлювала дітям погрозу, що коли суд відновить її батьківські права, вони побачать, як її ігнорувати, бо вона їх знову забере до себе. На переконання відповідача, висловлювання погроз на адресу дітей, вказує на те, що позивачка не хоче бути матір`ю, а намагається помститися відповідачу, фактично поява позивачки є постійним стресом для дітей, позивачка не проявляє реального інтересу до дітей, для якої діти завжди були тягарем. Вважає, що передусім необхідно забезпечити дотримання найкращих інтересів дітей, які мають право висловити свою думку, зазначає, що кожне бажання і вимога не мають бути голослівними, а мають бути доведені діями, а у даній справі особливим ставленням і увагою до дітей, а самого лише звернення позивачки до суду із позовом про поновлення її батьківських прав, недостатньо для того, щоб вважати, що підстави та поведінка позивачки змінилися. З урахуванням викладених ним обставин, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. 
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 12 лютого 2026 року за наслідками підготовчого засідання задоволені клопотання сторін про виклик свідків та клопотання учасників провадження про долучення письмових доказів, підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду по суті.
Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 підтримала свої позові вимоги у повному обсязі, пояснивши суду, що вона докорінно змінила свій спосіб життя, вдруге одружилася та переїхала до м. Львів, має належні умови проживання, пройшла лікування від алкогольної залежності, що підтверджується відповідними доказами, влаштувалася на постійну роботу, отримує заробітну плату та систематично сплачує аліменти відповідно до рішення суду, не має заборгованості із сплати останніх. Зазначила, що вона любить дітей, хоче приймати участь в їх житті та вихованні, а також, що вона цікавиться життям дітей, відвідувала їх у школі та садочку, робила подарунки, намагалася налагодити із дітьми постійне спілкування та запрошувала дітей до себе у гості у Львів, проте, на її переконання, останні перебувають під впливом батька, який перешкоджає їх спілкуванню. Посилаючись на те, що фактично підстави, внаслідок яких вона була позбавлена батьківських прав відпали, а її поведінка змінилася, проте вона фактично не має доступу до дітей та можливостей із ними спілкуватися, просила суд задовольнити її позовні вимоги.
Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, вважала, що під час судового розгляду справи знайшли своє підтвердження наданими стороною позивача доказами, а також висновком органу опіки та піклування, докорінна зміна способу життя, поведінки позивача та її ставлення до дітей, що свідчить про те, що причини та обставини, які були підставою для позбавлення позивачки батьківських прав, відпали. Посилаючись на вищевказані обставини та на те, що позивачка любить своїх дітей та бажає приймати участь у вихованні та житті останніх, просила задовольнити позов.
Відповідач у судовому засіданні категорично заперечив у задоволені позову з підстав, викладених ним у відзиві на позовну заяву, додатково пояснивши суду, що позивачка не змінила свого ставлення до дітей та нічим не підтвердила і не довела дітям, що вона змінилася і що вона їх любить. Натомість уся її поведінка свідчить про те, що вона діє виключно у власних інтересах, оскільки після позбавлення її батьківських прав вона кілька років взагалі не телефонувала, не цікавилася життям та здоров`ям дітей, не приходила ні до школи, ні до садочка, участі у матеріальному утриманні дітей не приймала та лише після того, як він подав заяву до суду про стягнення аліментів з позивачки, вона вирішила відновити свої батьківські права. При цьому, залякувала цим старших дітей та погрожувала їм, що викликало у останніх страх та стрес, в якому діти перебувають увесь цей час, побоюючись, що вона дійсно може поновити свої права та забрати їх до себе. Зазначив, що ніколи не перешкоджав позивачці у спілкуванні з дітьми, навіть на її прохання влітку 2025 року дозволив дітям поїхати до неї у Львів, оскільки остання пообіцяла повести дітей до аквапарку, погуляти містом та присвятити дітям час. Натомість позивачка не виконала своєї обіцянки, а діти під час перебування у позивачки почували себе некомфортно, відчували занепокоєння і стрес, оскільки позивачка заборонила їм телефонувати та спілкуватися з батьком. При цьому, позивачка, коли він намагався прояснити із нею цю ситуацію погрожувала йому тим, що він не зможе нічого зробити та звернутися до правоохоронних органів, оскільки він сам безпідставно віддав дітей людині, яка позбавлена батьківських прав. Також пояснив суду, що позивачка намагалася забрати дітей із школи проти їх волі та без відповідного дозволу. Доньки самі категорично не бажають спілкуватися з позивачкою, оскільки не відчувають, що її ставлення до них змінилося, позивачка жодним чином не проявила своєї любові. Це позиція дітей, яку вони висловлюють не тільки відповідачу, та він вважає, що діти мають право на власну позицію, до якої він як батько має дослухатися та не має права йти проти волі дітей. 
Представник органу опіки та піклування – виконавчого комітету Нововолинської міської ради, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на висновок органу опіки та піклування про доцільність поновлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо трьох малолітніх дітей та зазначаючи, що позивачка змінила свій спосіб життя та виявила бажання поновити свої батьківські права, при цьому комісією взято до уваги, що поновлення батьківських прав не тягне за собою автоматичної зміни місця проживання дітей, порядку їх виховання чи спілкування з батьками. Також зазначила, що старші діти під час бесіди, проведеної за відсутністю батька, заперечили щодо поновлення позивачки в батьківських правах, відповідач також щодо цього заперечив. Проте, орган опіки та піклування вважає, що відновлення правового статус матері, яка усунула обставини, які були підставою для позбавлення її батьківських прав, відповідає якнайкращім інтересам дітей, оскільки забезпечує збереження їх права на матір, на повноцінні родинні зв`язки і захист з боку обох батьків.
Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та з`ясувавши думку малолітніх дітей, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності в їх сукупності та їх достатності у взаємозв`язку, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами першою та другою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до вимог статей 76-79, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно з частинами 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 23.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції Волинської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис за № 324 (а.с. 8).
Крім того, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 13.07.2016 року Нововолинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис за № 312 (а.с. 9).
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 24.11.2021 року Нововолинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_3 та ОСОБА_8 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що складено відповідний актовий запис за № 358 (а.с. 10).
Відповідно до рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20.03.2023 року у цивільній справі № 165/2940/22 за позовом Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області в інтересах малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, позовні вимоги були задоволені у повному обсязі, ОСОБА_8 позбавлена батьківських прав щодо трьох дітей та з неї стягнуті аліменти на утримання дітей на користь особи або закладу, де вони будуть утримуватися, в твердій грошовій сумі по 1400 грн. на кожну дитину, починаючи від дня звернення до суду, а саме з 03 листопада 2022 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12-13).
Із вказаного рішення вбачається, що судом було встановлено наступне: згідно із повідомленням ВП № 1 (м Нововолинськ) Володимирського РВП у Волинській області, до поліції надійшло колективне звернення від сусідів будинку АДРЕСА_1 , з приводу того, що ОСОБА_8 веде антигромадський спосіб життя; актами обстеження умов проживання малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 встановлено, що за місцем проживання дітей відсутні нормальні умови для їх нормального перебування; поданням Нововолинського ліцею № 4 ім. Т. Шевченка підтверджується, що ОСОБА_8 навчанням дітей не цікавиться, їх вихованням не займається, у зв`язку з чим судом зроблений висновок, що матір малолітніх дітей ОСОБА_8 ухиляється від обов`язку по вихованню малолітніх дітей, не утримує їх та не проявляє щодо них батьківської турботи.
Отже, підставою для позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав відносно її малолітніх дітей стало її ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, відсутність утримання та прояву батьківської турботи. 
04 березня 2025 року за заявою ОСОБА_3 Нововолинським міським судом Волинської області виданий судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_8 на утримання малолітніх дітей (справа № 165/579/25), відповідно до якого з позивачки стягуються щомісячно на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення до суду заяви про видачу судового наказу, тобто з 20.02.2025 року до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 14).
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 30 серпня 2024 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 30 серпня 2024 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 478. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінене на « ОСОБА_12 » (а.с. 11).
Відповідно до довідки Нововолинського закладу дошкільної освіти № 6 управління освіти Нововолинської міської ради Волинської області № 40 від 28.04.2025 року (а.с. 15), матір дитини ОСОБА_6 – ОСОБА_8 , із слів вихователя, за період перебування дитини в садку періодично відвідує свого сина в ЗДО, приносить гостинці, іграшки та цікавиться його успіхами.
Згідно із довідками наркологічного та психіатричного кабінетів КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» від 06.03.2025 за № 155 та № 92 відповідно, ОСОБА_1 на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 16). 
Відповідно до довідки Торгівельно-виробничої компанії «Львівхолод» № 2793 від 18.09.2025 року ОСОБА_1 працює у вказаному підприємстві з 02.06.2026 року по теперішній час та її нарахований дохід за вказаний період склав 64817,16 грн. (а.с. 17).
Відповідно до характеристики ЛКР «Варшавське-407» Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1650 від 25.11.2024 року ОСОБА_1 проживає без реєстрації у м. Львові та заяв і скарг від мешканців мікрорайону до вказаного підприємства на неї надходило (а.с. 18).
Крім того, позивачем в обґрунтування її вимог, надані копії фотосвітлин із зображенням її та дітей у м Львові, а також фото молодшої дитини у дитячому садочку (а.с. 19-31), проте дата зйомки на них не зазначена.
Крім того, стороною позивача надані скріншоти її листування з вихователем та вчителем дітей, з яких вбачається, що 15 вересня та 02 жовтня позивач поцікавилася у вчителя «як ОСОБА_13 »; також 27 серпня позивач надіслала повідомлення вихователю та поцікавилася «коли садочок», на питання вихователя «де малий», відповіла «З ОСОБА_14 . Поки що. Плачу аліменти, суду ще не було», а також 15 вересня та 02 жовтня надіслала повідомлення із запитанням «як ОСОБА_15 » (а.с. 32-34).
Під час дослідження письмових доказів, наданих відповідачем, встановлено наступне.
Відповідно до довідки Нововолинського ліцею № 7 управління освіти Нововолинської міської ради Волинської області № 05-03/220 від 18.11.2025 року, ОСОБА_5 навчається в 4-Б класі, була зарахована до 1-Б класу у 2023 році. Зі слів класного керівника дитини, мати дитини приходила у школу кілька разів: у день Святого Миколая приносила солодощі та 28.04.2025 року приїхала зі Львова по довідку, яка б засвідчувала, що вона цікавиться навчанням дитини. При цьому про ОСОБА_11 мати навіть не спитала. ОСОБА_16 наголосила, що вихованням дитини постійно займається батько. Дитина відверто розповідає, що боїться матері, особливо після того, як вона потайки від батька забрала її та сестричку з собою. Зі слів дитини, мати зрідка цікавиться її життям та у цьому навчальному році один раз прийшла в школу 13.12.2025 року, принесла солодощі, з класним керівником не спілкувалася, дитина заперечує можливість проживання з матір`ю, хоче бути з татом (а.с. 60). 
З довідки Нововолинського ліцею № 7 управління освіти Нововолинської міської ради Волинської області № 05-03/220 від 18.11.2025 року вбачається, що ОСОБА_4 навчається в 7 класі, була зарахована до 4-А класу у 2023 році. Зі слів класного керівника ОСОБА_17 вбачається, що остання жодного разу мами дитини в школі не бачила та не спілкувалася з нею. Вихованням дитини постійно займався батько. Зі слів класного керівника 7-А класу ОСОБА_18 мати дитини ОСОБА_19 у 5 класі не цікавилася навчанням дитини, у 6 класі двічі приходила в ліцей, приносила солодощі, крім того, писала класному керівнику в телеграм кілька разів, один раз у вайбер, запитувала, як донька. Успіхами у навчанні не цікавилася. У 7 класі писала у телеграм 15.09.2025, 02.10.2025, 13.10.2025, 24.10.25 року запитувала, як справи у доньки. 13.11.2025 року мати відвідала доньку у ліцеї, принесла солодощі, діти не мали бажання спілкуватися з матір`ю, під час розмови були схвильовані, налякані. ОСОБА_10 відверто говорить, що боїться матері, хвилюється, щоб вона не забрала її та сестру із собою, як це було вже одного разу, на контакт з ОСОБА_20 (так дівчинка називає матір) іде вимушено та заперечує можливість проживання з матір`ю (а.с. 61). 
З висновку виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 137 від 05 лютого 2026 року, вбачається, що органом опіки та піклування – працівниками служби у справах дітей Шевченківського району міста Львова за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 , проведено обстеження умов проживання та встановлено, що квартира двокімнатна, забезпечена належними меблями та побутовою технікою, належить на праві власності ОСОБА_9 ; з метою визначення здатності матері виконувати батьківські обов`язки здійснено оцінку потреб та встановлено, що складні життєві обставини у сім`ї відсутні. Практичним психологом ОСОБА_21 ліцею проведені бесіди з дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , встановлено, що психоемоційний стан дітей під час проживання з батьком є стабільним та сприятливим. Діти висловили бажання проживати з батьком та заперечили проти поновлення матері у батьківських правах, мотивуючи це негативним досвідом спільного проживання та страхом перед нею. Психологом закладу дошкільної освіти № 6 проведено бесіду з ОСОБА_22 та встановлено, що дитина демонструє суперечливі емоційні реакції, у відповідях повторює фрази дорослих, проте під час довільної гри висловлює прихильність до матері. Комісія розглянула питання щодо поновлення батьківських прав за участі обох батьків та двох старших дітей. Діти та їх батько заперечили проти поновлення батьківських прав. Комісія встановила, що ОСОБА_1 усунула обставини, які були підставою для позбавлення її батьківських прав, змінила спосіб життя та виявила бажання поновити батьківські права. Посилаючись на те, що відновлення правового статус матері, яка усунула обставини, які були підставою для позбавлення її батьківських прав, відповідає якнайкращим інтересам дітей, оскільки забезпечує збереження їх права на матір, на повноцінні родинні зв`язки і захист з боку обох батьків, а також на те, що поновлення батьківських прав не тягне за собою автоматичної зміни місця проживання дітей, порядку їх виховання чи спілкування з батьками, орган опіки та піклування зробив висновок про доцільність поновлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно її малолітніх дітей (а.с. 81-82).
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що з 2024 року одружений з позивачкою ОСОБА_1 , яка любить своїх дітей та бажає з ними спілкуватися, остання приймає участь у житті дітей та хвилюється за них. Позивачка мала бажання виправитися та змінила своє життя, алкогольні напої не вживає та на обліку у лікарів не перебуває, влаштувалася на роботу щоб сплачувати аліменти на утриманні дітей. Також пояснив, що разом з позивачкою приїжджав до школи, в якій навчаються дівчата, та в садочок, у якому виховується молодша дитина. З дітьми особисто знайомий, оскільки вони з дружиною брали дітей до себе та гуляли з ними. Позивачка ставиться до дітей добре, бажає їх постійно бачити, спілкування з дітьми було нормальним, поганого практично нічого не було. Він з дружиною купували дітям подарунки, солодощі, телефони та поповнювали рахунки, щоб мати можливість спілкуватися, купували речі до школи та намагаються спілкуватися як родина. Також пояснив, що під час відвідування школи діти поводили себе нормально та були раді бачити позивачку, називали її мамою, а також заперечив, що ОСОБА_1 висловлювала будь-які погрози на адресу дітей чи примушувала дітей до спілкування, діти добровільно сіли до них у машину та спілкувалися. 
Свідок ОСОБА_23 пояснила, що є подругою позивачки, остання проживає у Львові та приїжджає не часто, проте вони спілкуються та їй відомо, що ОСОБА_1 змінила свій спосіб життя кардинально, працює, сплачує аліменти. Позивачка казала їй, що хвилюється за дітей, бажає бачити своїх дітей та приймати участь в їх вихованні. Позивачка відвідує дітей, коли приїжджає до Нововолинська, та свідок разом з позивачкою одного разу відвідувала молодшу дитину у садочку, хлопчик був радий бачити матір. Також позивачка повідомляла їй, що телефонувала старшим донькам, проте їм не дають можливості спілкуватися, їх номери заблоковані, а діти самі до неї не телефонують.
Свідок ОСОБА_24 пояснила, що позивачка вела антисоціальний спосіб життя та вживала алкогольні напої, її житло відвідували та проживали у ньому особи, які вживали наркотичні засоби, а діти були недоглянутими. Позивач не дивилася за дітьми, прибирала помешкання лише тоді, коли знала, що із перевіркою прийдуть працівники служби у справах дітей; у помешканні постійно відбувалися скандали, по декілька разів на день могли прибувати працівники поліції. Після вилучення дітей у позивача та передачі їх батьку, вони стали життєрадісними, змінилися на кращу сторону, діти файні, доглянуті та довольні. На теперішній час їй невідомо за стан спілкування позивача із дітьми.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснила, що перебуває у цивільному шлюбі з батьком дітей ОСОБА_3 , який доглядає за дітьми та діти доглянуті, забезпечені усім необхідним, зростають у любові та турботі. Вона має з дітьми теплі та довірливі стосунки, вони називають її мамою, позивачку називають ОСОБА_20 . Діти не хочуть бачитися з матірю, коли остання пише Меланії, то може нахамити, видалити усе листування, дитина через це спочатку ображалася. Повідомила, що близько двох років тому був випадок, коли ОСОБА_20 намагалася забрати молодшого хлопчика, який був під наглядом куми, без дозволу батька, при цьому була в неадекватному стані, хамила та кричала. Відповідач сказав позивачці, що якщо вона хоче взяти щоб поспілкуватися молодшу дитину, то хай бере усіх дітей разом, оскільки тоді ще діти тягнулися до матері, але остання сказала, що усіх вона не може їх узяти і втекла. Свідок обговорювала з чоловіком прохання позивачки дозволити дітям поїхати до неї у гості, та вона переконувала чоловіка, що треба дати шанс матері на спілкування з дітьми, остання обіцяла звозити дітей у аквапарк, приділити їм увагу. Проте, коли діти приїхали, позивачка заборонила їм телефонувати та спілкуватися з батьком, на дзвінки відповідача та свідка не відповідала також, а коли відповіла, то хамила, через що хвилювався і відповідач, і самі діти, до аквапарку дітей позивачка так і не зводила. Діти повернулися схвильовані. Коли позивачка повернула дітей, то сказала відповідачу, що він не мав права їй давати дітей, що за це можна ще получити. Також пояснила суду, що спілкувалася з позивачкою по телефону та під час спілкування остання не цікавилася життям дітей, їх уподобаннями, станом здоров`я та образом життя; мав місце випадок, коли свідок повідомила позивачці, що молодша донька ОСОБА_11 потребує лікування та оперативного втручання, на що позивачка відповіла, що вона її про це не запитувала та їй це не цікаво. Їй відомо, що позивачка приходила до дітей у школу та зі слів останніх і вчителів, їй відомо, що діти не хотіли спілкуватися з матір`ю. Також пояснила, що мав місце випадок, коли позивачка разом з чоловіком забрали дітей зі школи, свідок разом з відповідачем поїхали забрати дітей. ОСОБА_10 підбігла до свідка, на що позивачка почала кричати, тягнути дитину, а та сховалася за спину свідка, позивачка намагалася вдарити останню, чому перешкодив відповідач. За останній рік позивач не показала, що їй дійсно потрібні діти, а навпаки, повідомляла, що хоче жити для себе, дітей забирати не буде. Думка дітей позивача не цікавила і не цікавить. Позивачка не може визначитися, що їй потрібно, оскільки неодноразово говорила, що забере дітей, потім, що не буде їх забирати, позивачка сама поводила себе з дітьми агресивно, хамила їм, чим відштовхнуда від себе. Свідку зі слів старшої дитини відомо, що з боку позивача на адресу дітей були погрози, але коли саме остання їх висловила свідку не відомо. 
Свідок ОСОБА_26 пояснила суду, що працює у ліцеї № 7 вчителем початкових класів та в її класі навчається ОСОБА_11 , після вилучення дітей у мами дитина прийшла до цієї школи, вона мало знала порівняно з іншими дітьми, проте до кінця першого класу наздогнала інших учнів, дитина старанна. Дитиною завжди займався батько, дитина доглянута, нічим не вирізняється від інших дітей, має все необхідне, їздить на екскурсії, батько забезпечує її усім необхідним. Мати дитини – ОСОБА_20 приходила один раз, коли дитина навчалася у 2 класі, проте дитина не хотіла до неї підходити, боялася. Також їй відомо, що мати дітей приходила до школи на початку грудня 2024 року, потім 28.04.2025 року за довідкою про те, що вона піклується про дітей. Проте, ОСОБА_11 втекла, не захотіла підходити до матері, у той день довідку позивачці не надали. ОСОБА_11 боялася залишатися з матір`ю та ніяк її не називала, казала, що не хоче бути з ОСОБА_20 . До свідка, як до вчительки доньки, позивачка жодного разу не телефонувала та не зверталася, ніколи ні про що її не питала.
Свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що працює вчителем англійської мови в ліцеї, викладає англійську мову одночасно у обох дівчат та є класним керівником Меланії. З мамою дітей вперше побачилася у 2024 році в грудні. Мама прийшла до дитини з гостинцями, але до свідка не підходила. Після того бачила позивачку 28.04.2025 року, коли вона приходила по довідку щодо її участі у вихованні дітей, а також бачила її у листопаді 2025 року та спілкування позивачки з дітьми відбувалося у присутності офіцера з безпеки. Діти не хотіли виходити до матері, свідок побачила, що діти налякані, по них це було видно, вони тулилися до свідка, ОСОБА_11 взяла її за праву руку, а ОСОБА_10 притулилася зліва. У присутності свідка позивачка питала в дітей, чи вони знають, що вона платить аліменти та сказала, що їх батько прикривається дітьми, але буде воювати. Також пояснила, що вона спілкувалася з матір`ю дітей в телеграмі, остання спочатку з`ясовувала, чому не може зв`язатися з дітьми, а потім питала, як справи у дитини. Востаннє цікавилася в лютому та питала чи діти на навчанні, чи на канікулах. ОСОБА_10 сказала, що не хоче спілкуватися з матір`ю, дитина починає нервувати, коли починаєш говорити про матір, називає її ОСОБА_20 . Стає позитивною, коли мова йде за батька, з посмішкою розповідає, що проводять разом час, їздять на відпочинок. Крім того, тато бере активну участь у житті класу, цікавиться навчанням дитини, телефонує.
Свідок ОСОБА_27 пояснив, що є братом відповідача та за його проханням іноді забирає дітей із школи та садочку, коли батько працює, а також, що мав місце випадок, коли він прийшовши за дітьми виявив, що позивачка забрала їх без узгодження з батьком та повідомлення його про це, він забирав хлопчика із садочку, коли приїхала позивач із чоловіком на машині, дівчата знаходилися у машині. Запропонувала свідку поїхати разом на піцу, коли останній відмовився, то позивач взяла хлопчика за руку та повела до машини, де сиділи дівчата, після чого вони всі поїхали. В подальшому, свідок викликав поліцію, оскільки саме він за дорученням брата мав забрати дітей, на позивача склали протокол про адміністративне правопорушення. Це все відбувалося не у присутності дітей, а збоку. Діти сиділи спокійно, не були налякані, їли піцу, після чого свідок забрав їх і повіз додому. Крім того, повідомив, що зі слів дівчат, позивач близько пів року тому шарпала їх, кричала, забирала у них телефони, погано до них ставиться. Коли позивач брала дітей до себе, то діти приходили як зомбовані, відносилися з неповагою, тому свідок прийшов до висновку, що вона здійснює на них негативний вплив. ОСОБА_13 та ОСОБА_11 особисто казали свідку, що не хочуть бути із позивачем.
Свідок ОСОБА_28 повідомила суду, що є кумою позивача та відповідача, постійно бачиться з дітьми, які мамою називають дружину відповідача та хочуть бути з батьком, також пояснила, що в теперішній час відносини з позивачем у неї погіршилися після телефонної розмови з позивачем, яка відбулася близько 4–х місяців тому та під час якої остання повідомила свідку, що хоче поновити свої батьківські права, сказала, що не хоче платити аліменти, а відповідач піде воювати, перед цим казала, що наміру забирати дітей не має, а хоче мати доступ до дітей. До вказаної розмови свідок спілкувалася з позивачем нормально, відносини погіршилися, бо свідок розповіла про цю розмову відповідачу. 
Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України суд, враховуючи, що питання, які вирішуються судом у вказаній справі стосуються дітей особисто, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_29 та ОСОБА_30 здатні висловити свою думку, вислухав позицію малолітніх дітей у присутності педагога та представника органу опіки та піклування. 
При цьому обидві дівчинки категорично заперечували проти поновлення батьківських прав позивачки та щодо будь-якої її участі у їх житті, пояснили, що фактично ставлення останньої до них не змінилося та вони не відчувають любові та турботи позивача, як матері. Остання не цікавиться їх життям та нічого про нього не знає і не бажає знати. Пояснили суду, що мамою називають дружину батька, з якою в них дуже близькі та теплі стосунки, а ОСОБА_20 переважно спілкується та дарує подарунки молодшому братику, на них уваги не звертає та чим вони захоплюються, що їм подобається, з ким вони товаришують та як вони себе почувають не знає і не питає, вона телефонувала дуже рідко, а коли телефонує то її не цікавить думка дитини та їх висловлювання. 
Рачинська ОСОБА_10 пояснила, що коли під час спілкування, вона намагається донести до позивачки свою позицію, та її не слухає, не зважає на її слова та блокує номер телефону. Крім того пояснила, що позивачка приходила до школи та казала, що вона скоро поновить на них батьківські права, бо «в неї у суді все куплене» та забере їх до себе, а батька заберуть на війну і їй все одно, що з ним станеться у подальшому. Вона сприйняла ці її слова як реальну погрозу та боїться за своє майбутнє життя та життя батька, внаслідок спілкування з позивачкою рознервувалася до такого ступеню, що не змогла здати іспит, хоча навчається успішно, та була вимушена перездавати його з дозволу вчителя. Крім того, ОСОБА_10 пояснила, що спілкування з позивачкою завжди приносить дискомфорт та хвилювання, навіть погодившись відвідати останню у Львові, діти сподівалися, що вона повезе їх до аквапарку та буде приділяти їм увагу, як обіцяла, але після прогулянки по місту вони залишалися вдома, самостійно займалися своїми справами, а позивачка заборонила їм телефонувати та спілкуватися з батьком. Позивачка не виконує своїх обіцянок, подарувавши бувший у використанні планшет, у подальшому його забрала нібито для ремонту, та до теперішнього часу цей подарунок не повернула, хоча пройшло близько року. Дитина переконана, що приводом для того, щоб мати знову появилася в їх житті та висловила бажання поновити свої батьківські права, стало саме звернення батька до суду щодо стягнення аліментів, оскільки до того вона роками не з`являлася та не цікавилася ними, а також вважає, що матір не любить їх та вона нічим їм не довела, що змінила своє ставлення до них. В той же час, пояснила, що з татом у них все добре, тато старається усім для дітей, постійно діляться між собою інформацією, як пройшов день, як справи. При цьому, розповідаючи про батька та відносини у родини, дитина була усміхненою, в гарному настрої.
Аналогічні пояснення дала ОСОБА_30 , також пояснивши, що переконана в тому, що позивачка не відчуває до них любові, бо інакше вона б хотіла з ними бути та цікавилася їх життям, натомість вона погрожує їх забрати до себе, після того як суд, «в якому вже усе куплено», поновить її батьківські права, а що буде з батьком їй все одно. Вона боїться за тата та боїться, що ОСОБА_20 виконає свої погрози, та не хоче з нею спілкуватися. Пояснила, що категорично не бажає, щоб мати втручалася в її життя, оскільки їй комфортно та добре з батьком та його дружиною, з якими вона спокійна та щаслива, та які знають, що їй потрібно, завжди піклуються про неї і про її здоров`я. Крім того, ОСОБА_11 додала, що чула розмову «мами з ОСОБА_20 », мова йшла про аліменти, а коли «мама» сказала, про те, що дівчинці потрібна операція та її кладуть у лікарню, ОСОБА_20 відповіла, що вона про це не питала та їй це не цікаво. Вважає, що позивачка була достовірно обізнана про те, що дитина перебуває у лікарні, проте, жодного разу її не відвідувала, її провідували тато, мама, інші члени родини. Це на переконання дитини теж свідчить, що позивачка її не любить та що вони їй не потрібні, а також зауважила, що остання довго їх не бачила, проте навіть біля приміщення суду, до якого вони приходили, жодного разу не підійшла до них, не поцікавилася як вони. 
При розгляді справи про позбавлення батьківських прав суд виходить з положень Конвенції про права дитини, Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства».
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із статтями 11 та 12 вищевказаного закону, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У частинах першій, другій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі – Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
При розгляді вказаної справи, суд виходить з того, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат, та що судом вирішується не тільки спір між батьками, а визначається подальша доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції суд, розглядаючи вказану цивільну справу та ухвалюючи в ній рішення, першочергову увагу приділяє якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, забезпеченню її прав на життя і розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, а також враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 466/5767/18 (провадження № 61-20485св19) вказано, що «на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків».
Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 484/920/18 (провадження № 61-6992св20) зазначено, що сім`я вважається природним середовищем для розвитку дитини; виховання в сім`ї відповідає найкращим інтересам дитини і тільки коли виявиться, що сім`я є особливо непридатною або неблагонадійною, зв`язки з нею можуть бути перервані. Розлучення дітей з батьками всупереч їх волі можливо тільки за умови, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При розгляді позовів батьків про передачу їм дитини іншими особами, від яких вони мають право вимагати її повернення, суд бере до уваги зокрема можливість батьків забезпечити належне виховання дитини, характер їхніх взаємовідносин з нею, прихильність дитини до осіб, у яких вона перебуває, й інші конкретні обставини справи. При цьому суд враховує, хто з зацікавлених осіб виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожної з осіб, особисті якості сторін, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані однієї з осіб сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У будь-якому випадку суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітньої дитини.
Згідно із частинами першою, четвертою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
Отже, тлумачення частини четвертої статті 169 СК України свідчить, що суд має перевірити наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Такі обставини потрібно встановлювати через призму якнайкращих інтересів дитини та пріоритету збереження сімейних зв`язків, які можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, зокрема у разі, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною.
Суд, провівши повний судовий розгляд та дослідивши докази, надані сторонами, дійшов переконання, що позивачем не доведена обґрунтованість та наявність підстав для задоволення її позовних вимог про поновлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей.
На переконання суду, надані позивачем докази не доводять, що позивачка ОСОБА_1 змінила своє ставлення до виконання батьківських обов`язків та що вона наполегливо та щиро цікавилася життям дітей, їх здоров`ям, уподобаннями, інтересами, проявляла до них материнську любов та турботу, намагалася стати частиною їх життя та ставилася до дітей з повагою, дослухалася до їх потреб та думки. 
Дослідивши надані стороною позивача письмові докази, суд звертає увагу, що вони фактично підтверджують покази свідків та особисті пояснення дітей, оскільки були отримані в один період, а саме після звернення відповідача до суду у лютому 2025 року із заявою про видачу судового наказу та початку стягнення аліментів. Зазначені докази дійсно підтверджують зміни у способі життя позивачки, а саме: її сімейного стану та працевлаштування, не перебування її на обліку в державному медичному закладі м. Нововолинська, разом з тим, вони не доводять, що інші обставини, внаслідок яких позивачку було позбавлено батьківських прав, припинили існувати. 
При цьому, надані позивачем довідки із ЗДС та скріншоти її листування з викладачем та вихователем свідчать, що таке спілкування мало епізодичний характер, здійснювалось нетривалий період часу та переважно перед зверненням її із позовом до суду, а тому в силу ст. 77 ЦПК України суд вважає їх неналежними та не приймає до уваги. Аналогічно, суд не приймає до уваги фотосвітлини, надані позивачем, оскільки вони підтверджують лише факт спілкування позивача із дітьми, в тому числі у м. Львові та садочку, що визнається та не заперечується, як відповідачем так і самими дітьми. Разом з тим, вказане спілкування, яке за твердженням дітей мало для них психотравмуючий характер, призвело до стресу та хвилювань, не підтверджує доводи позивача про зміну її ставлення до дітей та прояв батьківської турботи. 
Отже, суд дійшов переконання, що надані позивачем докази є формальними та нею не доведено належними та допустимими доказами зміну її поведінки і ставлення до дітей та того факту, що вона почала проявляти батьківську турботу і цікавитися їх життям, а саме ці обставини були підставою для позбавлення її батьківських прав за рішенням суду у 2023 році.
Крім того, суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування – виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області про доцільність поновлення ОСОБА_7 батьківських прав відносно її малолітніх дітей, який затверджений рішенням виконавчого комітету № 137 від 05 лютого 2026 року, оскільки вважає його таким, що не відповідає вимогам ст. 77, 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів, а також у зв`язку із тим, що він не відповідає інтересам дітей.
Так, вказаний висновок ґрунтується на суперечливих та недостатньо перевірених обставинах, в його основу покладені твердження про задовільні умови проживання позивача, виявлення нею бажання щодо поновлення її в правах щодо дітей, зміну способу життя та зроблений формальний висновок, що оскільки вона усунула обставини, які слугували підставою для позбавлення її батьківських прав, то доцільно їх поновити, оскільки це відповідає інтересам дітей. В той же час позиція, неодноразово та наполегливо висловлена самими дітьми, не була почута та залишилася поза увагою, оцінку потреб дітей та впливу матері у випадку відновлення її прав на виховання та подальше життя дітей не здійснено. Не наведено, чому ухвалюючи такий висновок, було надано перевагу правам матері, а не правам дітей на їх життя і розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, та чим ця перевага прав матері над правами дітей обґрунтована. 
Крім того, органом опіки та піклування фактично не перевірялося, яким чином змінилося ставлення матері до виховання дітей, оскільки однією з обставин, через наявність якої остання була позбавлена батьківських прав, крім антигромадського способу життя та невжиття заходів до утримання дітей, як ознаки її ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, була відсутність прояву батьківської турботи.
Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що звернувшись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 переслідувала виключно власні інтереси, інтереси самих дітей, їх точка зору, душевний спокій та стабільне життя у звичному, безпечному для них та сприятливому оточенні, не враховані позивачем та права дітей проігноровані, що на переконання суду не свідчить про наявність батьківської турботи та любові. 
За вищевказаних обставин, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування та вважає, що він суперечить інтересам малолітніх дітей та не здатний забезпечити дотримання їх права на життя і розвиток, гарантовані їм Конституцією України та Конвенцією про права дитини.
Суд звертає увагу, що після вилучення дітей у жовтні 2022 року, звернення до суду про позбавлення позивача батьківських прав 03 листопада 2022 року та позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав 20 березня 2023 року, остання рішення суду не оскаржувала, з питань забезпечення зустрічей з дітьми до органу опіки та піклування не зверталася та поновлення своїх батьківських прав до жовтня 2025 року (тобто упродовж трьох років ) не ініціювала. Вказаний період відсутності матері у житті дітей є досить тривалим та за цей час у останніх склалися певний стиль та ритм життя, усталені доброзичливі та теплі відносини у родині, з батьком та його дружиною, яку старші діти вважають матір`ю, діти задоволені своїм життям та почувають себе щасливими, в той час як спілкування з біологічною матір`ю, яка висловлюється про свої подальші наміри, завдає їм страждань, приносить дискомфорт та почуття страху за своє майбутнє, діти не почувають себе у безпеці та переживають постійний стрес.
На переконання суду, в даному випадку у вказаній справі судом встановлений саме той виключний випадок, коли сімейні зв`язки з матір`ю дітей можуть бути розірвані, оскільки їх збереження є особливо непридатним, неблагополучним та не відповідає якнайкращим інтересам дітей.
Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови – на позивача.
Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., що підтверджується документально (а.с. 6), та оскільки у задоволенні вказаного позову відмовлено, вказані витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст. ст. 19, 155, 169, 171 СК України, суд, –

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору –виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки та піклування, про поновлення батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Нововолинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або уразі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 01 червня 2026 року.
Учасники судового розгляду:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Представник позивача: адвокат Свередюк Юлія Анатоліївна, РНОКПП НОМЕР_6 , місцезнаходження: вул. Героїв ЗСУ, буд. 6, м. Нововолинськ, Волинська область, 45400.
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування, код ЄДРПОУ 04051342, місцезнаходження: проспект Дружби, буд. 27, м. Нововолинськ, Володимирський район, Волинська область, 45408.

Суддя           А.В. Рибас