Справа № 991/8124/26
Провадження № 2-з/991/23/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Київ 

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Олійник О.В., суддів Саландяк О.Я., Широкої К.Ю.,
з участю:
секретаря судового засідання Вінцковської О.І.,
розглянувши у судовому засіданні заяву начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Гребенюк Валентини Ігорівни про забезпечення позову, подану одночасно з позовною заявою Держави в її особі до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави,
УСТАНОВИВ:
 
15.06.2026 до Вищого антикорупційного суду надійшов позов Держави в особі начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Гребенюк Валентини Ігорівни (далі - позивач, прокурор) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - відповідачі) про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. 
Провадження в цивільній справі за вказаним позовом відкрите ухвалою суду від 17.06.2026.
Одночасно з пред`явленням позову позивач подав суду заяву про забезпечення зазначеного позову, у якій просив: розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення відповідачів у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; накласти арешт на активи, які є предметом спору, - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,9 кв. м, вартістю 4 406 990 гривень, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2772006580000), та машино-місце, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 14,4 кв. м, вартістю 520 000 гривень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2826260680000).
Заява про забезпечення позову обґрунтована посиланням на те, що ОСОБА_1 з 01.01.2021 по 10.09.2024 перебував на різних посадах в органах державної влади, у зв`язку з чим відповідно до положень пп. «в», пп. «ї», пп. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» був особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Будучи такою особою ОСОБА_1 через свою сестру ОСОБА_2 , яка діяла за його дорученням та в його інтересах, у період часу з травня 2021 року по 31.10.2023 набув активи вартістю 4 926 990 грн, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,9 кв. м, вартістю 4 406 990 грн, та машино-місце, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 14,4 кв. м, вартістю 520 000 грн. Щодо цього майна з часу його набуття ОСОБА_1 може прямо та опосередковано вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Ці активи є необґрунтованими, оскільки наявна визначена ч. 2 ст. 290 ЦПК України різниця між вартістю цих активів та законними доходами ОСОБА_1 , яка становить 5 272 845,73 грн.
Посилаючись на ст. 149, п. 1-1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору.
Зазначив, що спірна квартира та машино-місце хоч і оформлені на сестру суб`єкта декларування, проте саме ОСОБА_1 користується цим майном та має реальну можливість вплинути на сестру та розпорядитися квартирою та машино-місцем - відчужити їх чи надати в заставу, щоб в майбутньому на ці активи не було звернено стягнення. Вважає, що у випадку не забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на активи, що є предметом позову, існує ризик того, що ОСОБА_1 позбудеться (відчужить) спірні квартиру та машино-місце іншим особам, що утруднить чи унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову прокурора. Накладення арешту на два спірних активи, на думку прокурора, суттєво не вплине на майнові права відповідачів, оскільки вони матимуть можливість використовувати це майно протягом дії заходів забезпечення позову. Більш того ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (сестра суб`єкта декларування) мають у власності інше нерухоме майно (квартири) у місті Києві, де зареєстроване їх місце проживання.
У зв`язку з наведеним прокурор просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно. 

Розгляд заяви
 
Згідно з ч. 5 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, чи на інші активи відповідача, які відповідають вартості оспорюваних активів, розглядається судом не пізніше трьох днів з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Суд може прийняти рішення про розгляд такої заяви без повідомлення відповідача у разі, якщо позивач у заяві наведе у достатньому обсязі дані про те, що внаслідок такого повідомлення ефективність заходу забезпечення позову може бути поставлена під загрозу.
Прокурор Гребенюк В.І. просила розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на те, що повідомлення цих осіб про розгляд заяви поставить під загрозу ефективність заходу забезпечення позову, адже відповідачі в короткий строк можуть відчужити нерухоме майно на користь інших осіб. Зазначила, що ОСОБА_1 достеменно відомо про те, що Спеціалізована антикорупційна прокуратура вживала заходи щодо виявлення необґрунтованих активів та збір доказів їх необґрунтованості (прокурор звертався з проханням надати пояснення, які відповідач надав разом з копіями документів). Відповідач ОСОБА_1 упродовж тривалого часу є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і а тому добре обізнаний з вимогами антикорупційного законодавства, а отже передбачає наслідки визнання активів необґрунтованими. 
Зважаючи на наведені обставини суд прийняв рішення про розгляд заяви без повідомлення відповідачів з метою запобігти істотному ускладненню чи неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
Прокурор Гребенюк В.І. у судове засідання не з`явилась, однак 16.06.2026 подала суду заяву, у якій просила провести судове засідання з розгляду заяви про забезпечення позову без її участі на підставі доводів, викладених у заяві, та доказів, наявних у матеріалах справи. 

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закон, яким керувався суд
 
Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦПК України Вищий антикорупційний суд розглядає справи про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.
Позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави подається та представництво держави у суді здійснюється прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (ч. 1 ст. 290 ЦПК України).
Заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.
Отже, заява про забезпечення позову, що подається одночасно з пред`явленням позову, надійшла від належного суб`єкта та підлягає розгляду Вищим антикорупційним судом.
Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, що допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах збереження умов для реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (Постанова Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6- 605цс16).
Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.
У заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, мають бути наведені в достатньому обсязі дані, які дають змогу вважати активи необґрунтованими (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Такий висновок узгоджується із п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, правовими позиціями, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17.
У заяві про забезпечення позову (з посиланням на додані до позовної заяви документи) позивач вказує на обставини, які, на його переконання, свідчать про те, що ОСОБА_2 набула спірні активи - квартиру вартістю 4 406 990 гривень за договором купівлі-продажу від 31.10.2023 (розрахунок здійснений згідно з попереднім договором купівлі-продажу квартири від 24.05.2021 у травні 2021 року) та машино-місце вартістю 520 000 гривень за договором купівлі-продажу майнових прав від 24.05.2021 (майнові права на машиномісце ОСОБА_2 прийняла 31.10.2023 за актом прийому-передачі) - за дорученням ОСОБА_1 (її брата), який був у цей період особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Також прокурор навела відомості про фактичні обставини, які, на його думку, демонструють, що після придбання квартири ОСОБА_1 здійснював щодо нього функції, тотожні праву розпорядження ним, через довірених осіб - його водія ОСОБА_3 та дружину ОСОБА_4 , а також, що ОСОБА_1 здійснював функції, тотожні праву розпорядження щодо машино-місця.
 
У заяві про забезпечення позову позивач, з посиланням на додані до позовної заяви документи, копії документів з інформацією про законні доходи та витрати, навів розрахунок доходів родини ОСОБА_1 і ОСОБА_4 за 2021 рік, з урахуванням задекларованих грошових активів станом на 31.12.2020, відомостей про доходи дружини та про їхні витрати за вказаний період. Відповідно до наведених розрахунків результат віднімання витрат (навіть без врахування в них вартості спірних активів) від доходів становить від`ємне значення, тобто сума документально підтверджених витрат і збільшення сум заощаджень за цей період перевищували законні доходи подружжя: 764 247,66 грн (сума отриманого доходу) - 762 991,39 грн (документально підтверджені витрати) - 347 112 грн (сума збільшення грошових активів на 31.12.2021) = - 345 855,73 грн.
У зв`язку з такими відомостями прокурор стверджує, що ОСОБА_1 як особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на час набуття (здійснення оплати) відповідного майна, загальною вартістю 4 926 990 грн, не мав для цього достатніх законних доходів.
Копії документів, на які посилається прокурор та які додані до позовної заяви, містять відомості про ті обставини, які зазначив прокурор у заяві про забезпечення позову, а саме: про займані посади ОСОБА_1 в період 01.01.2021 - 10.09.2024, що підтверджують його належність до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (відповідно до пп. «в», «ї», «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції»); про набуття квартири та машиномісця на ОСОБА_2 ; про родинні та сімейні зв`язки ОСОБА_1 із  ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про робочий зв`язок із водієм ОСОБА_3 ; про доходи та витрати ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , із  ОСОБА_2 .. 
 
Різниця між вартістю активів і законними доходами ОСОБА_1  та його дружини за 2021 рік становить 4 926 990 грн - (- 345 855,73 грн) = 5 272 845,73 гривень. Зазначена різниця в сумі 5 272 845,73 грн перевищує мінімальну межу виміру - 750 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів» - 1 505 250 грн, та не перевищує межу, встановлену ст. 368?5 КК України (у редакції Закону № 263-IX від 31.10.2019, що діяла до 17.07.2025) - 8 723 000 грн. 
Такі відомості можуть вказувати на те, що відповідні активи, придбані на ім`я  ОСОБА_2 , які є предметом позову, відповідають ознакам активів, щодо яких може бути пред`явлений позов держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до ОСОБА_1 і  ОСОБА_2 про визнання цих активів необґрунтованими та стягнення їх у дохід держави. 
При цьому суд цілком свідомий того, що питання обґрунтованості позовних вимог вирішуватиметься за результатами розгляду поданого позову відповідно до ст. 291 ЦПК України.
Правові наслідки визнання активів необґрунтованими визначені у ст. 292 ЦПК України. Згідно з частинами 1-3 цієї статті активи, визнані судом необґрунтованими, стягуються в дохід держави. Якщо суд визнає необґрунтованими частину активів, у дохід держави стягується частина активів відповідача, яка визнана необґрунтованою, а у разі неможливості виділення такої частини - її вартість. У разі неможливості звернення стягнення на активи, визнані необґрунтованими, на відповідача покладається обов`язок сплатити вартість таких активів або стягнення звертається на інші активи відповідача, які відповідають вартості необґрунтованих активів.
Наведене вище вказує на наявність спору між сторонами, а також зв`язок між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, оскільки в разі задоволення позову необґрунтовані активи стягуються в дохід держави.
Зважаючи на те, що  ОСОБА_2 як титульний власник активів, які є предметом спору, має правомочність розпоряджатись ними (зокрема відчужити шляхом продажу, міни, дарування), а також те, що ОСОБА_1 достеменно обізнаний про здійснення Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою перевірки обґрунтованості набуття ним активів, суд розумно припускає, що відповідач  ОСОБА_2 , у тому числі за дорученням ОСОБА_1 , під час судового провадження може вжити заходи для відчуження третім особам зазначених активів. 
За наведених обставин суд переконаний, що відсутність арешту (який означає заборону розпорядження майном до ухвалення рішення щодо позовних вимог прокурора) на об`єкти нерухомого майна, що є предметом спору, може унеможливити виконання рішення суду про визнання активів необґрунтованими та стягнення їх у дохід держави, у випадку задоволення позову.
Отже, наданими суду відомостями підтверджуються: існування спору між особами, які є сторонами у цивільній справі; зв`язок між обраним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог; існування ризику неможливості виконання рішення суду в разі задоволення заявлених позовних вимог держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури в частині цих активів. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказані в заяві активи відповідача  ОСОБА_2 .
Такий захід забезпечення позову здатний досягнути мети, задля якої він застосовується, і попередити виникнення ситуації, коли рішення суду, у разі задоволення позову, неможливо буде виконати або його виконання буде істотно ускладненим.
Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта майна - це перешкода у вільному розпорядженні майном (постанова Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19). Суд зауважує, що арешт майна не є перешкодою для реалізації права користування таким майном власником чи іншими визначеними ним особами, у той час як заборона на користування майном є окремим видом забезпечення позову, передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, який у даному випадку не розглядається.
Оскільки правомочність розпорядження включає в себе можливість власника визначати фактичну та юридичну долю речі шляхом знищення, видозмінення, відчуження або передачі її в тимчасове володіння іншим особам тощо, накладення арешту на майно включає в себе заборону його відчужувати.
Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). У цьому випадку суд не вбачає підстав для зустрічного забезпечення, оскільки особа, за якою майно зареєстроване на праві власності та яка має статус відповідача, не обмежується у праві володіння й користування майном та, як наслідок, відсутні підстави вважати, що власнику чи іншій особі будуть завдані збитки, пов`язані із забезпеченням позову.
За наведених обставин заява прокурора про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149, 150-153, 260, 261, 290-292, 353-355 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на активи, які є предметом спору, та право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 , а саме:
1) квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,9 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2772006580000);
2) машино-місце, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 14,4 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2826260680000).
Примірник цієї ухвали надіслати прокурору Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Гребенюк Валентині Ігорівні - для відома і виконання, відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - для відома.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. 
Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Строк пред`явлення ухвали до виконання - три місяці з наступного дня після її постановлення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.
Оскарження ухвали не перешкоджає розгляду справи.
Роз`яснити, що згідно зі ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Стягувачем на підставі цієї ухвали є Держава Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (код ЄДРПОУ 45252419, вул. Ісаакяна, 17, м. Київ, 01135), а боржником:
ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Повна ухвала складена 17.06.2026.

Головуючий суддя         О.В. Олійник

Судді           О.Я. Саландяк 

К.Ю. Широка