Справа № 309/251/26

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
10.06.2026 м. Ужгород
Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 за апеляційною скаргою адвоката Коструба В.В. в інтересах  ОСОБА_1 на постанову Хустськогорайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Хустськогорайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2026 року матеріали справи щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 51 КУпАП направлено до Хустської окружної прокуратури Закарпатської області для прийняття рішення відповідно до ст. 214 КПК України.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 51 КУпАП закрито на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП у зв`язку з передачею матеріалів органу досудового розслідування.

Відповідно до постанови суду, 28 вересня 2025 року о 04:00 год. ОСОБА_1 перебуваючи на АЗС «ОККО» в м. Хуст, вул. Львівська, 206, здійснив дрібне викрадення майна на загальну суму 2250 грн. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП.

Суд першої інстанції закриваючи провадження у справі вказав на те, що вчинені дії ОСОБА_1 28.09.2025 року охоплюються єдиним умислом, а тому загальна вартість викраденого ним майна становить більше ніж два неоподатковані мінімуми доходів громадян, що свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення і є підставою для передання матеріалів прокурору.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Коструб В.В., в інтересах  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, визнати винуватим ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 51 КУпАП, а провадження у справізакрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу. Зазначає, що судом першої інстанції не наведено достатніх, чітких та переконливих аргументів, які б свідчили про належну оцінку доказів та обґрунтованість прийнятого рішення, що унеможливлює визнання такого рішення належно мотивованим у розумінні практики Верховного Суду та рішенню ЄСПЛ. Посилається, що досліджуючи оскаржувану постанову та матеріали адміністративного провадження стороною захисту було звернено увагу на те, що відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_2 : « ОСОБА_1 , який поставив мені в карман мого чорного пальта: дві або три штуки жувального тютуну (снюси) та одне морозиво.», тобто з даного протоколу вбачається, що точна кількість жувального тютюну не встановлена, оскільки свідок не впевнена, чи було передано 2 чи 3 одиниці ОСОБА_1 . Водночас розмір можливих збитків у межах 500–700 грн. визначено розрахунково залежно від кількості товару. Таким чином, вважає, що невизначеність показань свідка щодо кількості переданого товару унеможливлює встановлення точного розміру шкоди, а відтак розмір матеріальних збитків не може вважатися належним чином доведеним. Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення розмір заподіяної шкоди визначено у сумі 2250 грн., проте суд у своїй постанові не надав належної оцінки зазначеному факту, не проаналізував встановлений у протоколі розмір шкоди та не мотивував, чи бере до уваги цей доказ, чи відхиляє його. У постанові відсутній будь-який висновок щодо неналежності або недопустимості протоколу як доказу. Фактично суд залишив без правової оцінки один із ключових доказів у справі. Водночас суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, однак такий висновок є передчасним та необґрунтованим, оскільки зроблений без повного та всебічного дослідження всіх доказів у їх сукупності. Разом з тим зазначає, що суд першої інстанції не викликав та не допитав потерпілого, свідків і працівників поліції у судовому засіданні, чим фактично знехтував обов`язком перевірити достовірність їхніх пояснень. За таких обставин висновки суду не можна вважати такими, що ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні доказів, а тому вони є передчасними та такими, що підлягають скасуванню. Крім того зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що відомості щодо даної події були внесені до ЄРДР за № 12025071050000648 від 30 жовтня 2025 року. У межах кримінального провадження потерпілий та свідки були допитані відповідно до вимог КПК України. Останній відомий стороні захисту процесуальний документ датований 29 грудня 2025 року. Таким чином, досудове розслідування тривало близько двох місяців, протягом яких орган досудового розслідування мав можливість повноцінно перевірити всі обставини події, зібрати та оцінити докази, надати їм належну правову кваліфікацію. Водночас за результатами проведеного досудового розслідування не було встановлено наявності в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення оскільки йому не було повідомлено про підозру, що фактично свідчить про відсутність достатніх доказів для притягнення особи до кримінальної відповідальності. За таких обставин вважає, що висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення виглядає необґрунтованим та суперечить фактичним результатам досудового розслідування. Якщо протягом тривалого часу орган досудового розслідування, здійснюючи всі передбачені законом процесуальні дії, не встановив складу кримінального правопорушення, суд не мав правових підстав робити протилежний висновок без належного, повного та безпосереднього дослідження всіх доказів у судовому засіданні.

До початку апеляційного розгляду від захисника-адвоката Коструба В.В. надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду справи без його участі та без участі ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи викладене, з метою розгляду справи в розумні строки, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Коструба В.В.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Частиною першою статті 277-2 КУпАП встановлено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Пункт 2 частини першої статті 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема питання про те, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 – 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статями 185-7, 187 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу (частина друга статті 268 КУпАП).
У постанові судді зазначено, що в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Подав заяву про розгляд адміністративного протоколу без його участі, з протоколом згідний, вину визнає повністю.
Як вбачається з долученої до матеріалів справи заяви, яка підписана ОСОБА_1 19.01.2026 про розгляд справи без його участі та визнання своєї провини у вчиненні адміністративного правопорушення, вона підписана ним за відсутності захисника та адресована наперед суду, в провадженні якого справа ще не перебувала.
Отже, розглянувши справу у відсутності ОСОБА_1 , без належного повідомлення останнього про час та дату розгляду справи та без вжиття передбачених законом заходів забезпечення явки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і присутність якої при розгляді справи є обов`язковою, суддя допустив істотне порушення норм процесуального права.
Таким чином, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була розглянута без його участі, що з огляду на положення ч. 2 ст. 268 КУпАП, є безумовною підставою для скасування постанови судді.
Окрім цього переглядаючи справу у межах апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на слідуюче.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 767471 від 19.01.2026 вбачається, що 28 вересня 2025 року о 04:00 год. перебуваючи на АЗС «ОККО» в м. Хуст, вул. Львівська, 206, гр. ОСОБА_1 здійснив дрібне викрадення майна а саме викрав курильні суміші 5 штук на загальну суму 2250 грн., чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі з направленням матеріалів до прокуратури для виконання ст. 214 КПК України, суд першої інстанції виходив з того, що в діях  ОСОБА_1  вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

Апеляційний суд з такими висновками суду погодитись не може, оскільки такий висновок не ґрунтується на належному дослідженні всіх обставин справи та наявних доказів. з огляду на таке.

Диспозиція ч. 2 ст. 51 КпАП України передбачає відповідальність за повторне протягом року дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Об`єктом правопорушення є суспільні відносини у сфері власності.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у вчиненні: 1) крадіжки (таємного викрадення чужого майна); 2) шахрайства (заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою); 3) привласнення; 4) розтрати.

Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом і корисливою метою.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що дрібне викрадення чужого майна, яке охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 51 КпАП України, має місце тоді, коли суб`єкт правопорушення діючи з прямим умислом і корисливою метою, здійснив таємне викрадення чужого майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує 3028 грн.
Проте, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для закриття провадження та передачі матеріалів органу досудового розслідування, оскільки належним чином не дослідив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та не навів достатніх мотивів щодо ознак кримінального правопорушення, які б виключали подальший розгляд справи в обраному процесуальному порядку.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги сторони захисту про те, що суд першої інстанції не проаналізував встановлений у протоколі розмір шкоди та не мотивував, чи бере до уваги цей доказ, чи відхиляє його. У постанові відсутній будь-який висновок щодо неналежності або недопустимості протоколу як доказу, фактично суд першої інстанції залишив без правової оцінки один із ключових доказів у справі.
Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції без достатніх правових підстав застосував положення ст. 253 КУпАП та передав матеріали до органу досудового розслідування, оскільки матеріали справи не містять достатніх даних, які б свідчили про наявність ознак кримінального провадження.
Разом з тим, апеляційний суд приходить до висновку, що дії  ОСОБА_1  охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 51 КУпАП, адже у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують наявність обставин, передбачених диспозицією зазначеної норми закону, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях  ОСОБА_1  складу передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП адміністративного правопорушення – повторне протягом року дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.
Оцінивши зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про винуватість  ОСОБА_1  у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення мало місце 28 вересня 2025 року, тобто на теперішній час строк накладання адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, в даній справі закінчився, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст.247 КУпАП виключає можливість подальшого провадження у справі.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате піддягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про скасування оскаржуваної постанови суду з винесенням нової постанови про наявність в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП та про закриття провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Коструба В.В. в інтересах  ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову Хустськогорайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2026 року відносно  ОСОБА_1 скасувати.
Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 51 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя           Т.Ю. Бисага