ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/4833/25	Головуючий у 1-й інстанції Якімець Т.І. 	
Провадження № 22-ц/817/532/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Осіва Павла Володимировича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року, ухвалене суддею Якімець Т.І. у цивільній справі №607/4833/25 за позовом приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих А.І. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , АТ «Універсал Банк» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 року прийнято відмову позивача від позову до АТ «Універсал Банк» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, провадження у справі в цій частині закрито.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що у межах зведеного виконавчого провадження №59603536 було реалізовано на електронних торгах предмет іпотеки - нежитлове торгово-офісне приміщення №13, загальною площею 58,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого був ОСОБА_1 . Результати електронних торгів оформлено протоколом №469644 від 12 березня 2020 року, переможцем торгів стала ОСОБА_2 , ціна продажу майна становила 1 065 789 грн.
Після надходження коштів від реалізації майна приватний виконавець здійснив їх розподіл, зокрема перерахував АТ «Універсал Банк» кошти в рахунок виконання виконавчих документів, а ОСОБА_1 платіжним дорученням № 269 від 24 березня 2020 року перерахував 65 628,44 грн як повернення надміру стягнутих коштів у зведеному виконавчому провадженні № 59603536.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2021 року у справі № 607/7709/20, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року, визнано недійсними електронні торги від 12 березня 2020 року за лотом №406936, визнано недійсним протокол № 469644 проведення електронних торгів та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірне майно.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року у справі № 607/8001/22, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Мелиха А.І. 65 628,44 грн, отриманих згідно з платіжним дорученням № 269 від 24 березня 2020 року, а також судові витрати.
6 березня 2024 року ОСОБА_1 повернув ОСОБА_3 кошти у розмірі 65 628,44 грн. 
Позивач вважав, що у зв`язку з несвоєчасним поверненням цих коштів у ОСОБА_1 виник обов`язок сплатити інфляційні втрати та 3% річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, що за період з 1 червня 2021 року по 5 березня 2024 року складає суму: 25 529, 46 грн - інфляційні втрати та 5441, 69 грн — 3% річних.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати у розмірі 25 529,46 грн, 3% річних у розмірі 5 441,69 грн та 3 402,55 грн судового збору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Осів П.В. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки фактично поширив наслідки недійсності електронних торгів, передбачені статтею 216 ЦК України на ОСОБА_1 , який не був стороною договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів.
Зазначає, що покупцем за результатами електронних торгів була ОСОБА_2 , а продавцем виступав приватний виконавець та/або організатор торгів. Натомість ОСОБА_1 у справі про визнання торгів недійсними брав участь як третя особа, а не як відповідач, що підтверджує відсутність у нього статусу сторони недійсного правочину.
Також посилається на те, що кошти у сумі 65 628,44 грн були перераховані ОСОБА_1 не на підставі договору купівлі-продажу, а як залишок коштів у виконавчому провадженні відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з цим вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин статті 216 та 1212 ЦК України.
Крім цього, обов`язок ОСОБА_1 повернути 65 628,44 грн виник лише з 6 лютого 2024 року, тобто з дня набрання законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року у справі № 607/8001/22, а тому 3% річних та інфляційні втрати могли бути нараховані лише за період з 06 лютого 2024 року по 05 березня 2024 року.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Обставини справи.
18 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. відкрито виконавчі провадження №59596455 та № 59596801 з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк», найменування якого змінено на АТ «Універсал Банк», заборгованості за кредитними зобов`язаннями та судового збору.
19 липня 2019 року виконавчі провадження №59596455 та №59596801 об`єднано у зведене виконавче провадження № 59603536.
12 березня 2020 року ДП «Сетам» проведено електронні торги за лотом №406936 з реалізації предмета іпотеки - нежитлового торгово-офісного приміщення № 13, загальною площею 58,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого був ОСОБА_1 . Переможцем електронних торгів стала ОСОБА_2 , ціна продажу майна становила 1 065 789 грн.
27 березня 2020 року приватним виконавцем Мелихом А.І. складено акт про реалізацію предмета іпотеки у зведеному виконавчому провадженні №59603536.
Після надходження коштів від реалізації майна приватний виконавець здійснив їх розподіл, зокрема перерахував АТ «Універсал Банк» кошти в рахунок виконання виконавчих документів, а ОСОБА_1 платіжним дорученням №269 від 24 березня 2020 року перерахував 65 628,44 грн як повернення надміру стягнутих коштів у зведеному виконавчому провадженні №59603536.
25 березня 2020 року та 27 березня 2020 року виконавчі провадження №59596801 і № 59596455 були закінчені у зв`язку з виконанням виконавчих документів.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2021 року у справі № 607/7709/20, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2021 року в частині відмови у визнанні недійсними електронних торгів, визнанні недійсним протоколу проведення електронних торгів та скасуванні державної реєстрації права власності скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову ОСОБА_4 .
Вказаною постановою визнано недійсними електронні торги від 12 березня 2020 року за лотом № 406936, визнано недійсним протокол №469644 проведення електронних торгів та скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на торгово-офісні приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
31 січня 2022 року представник ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця Мелиха А.І. із заявою про повернення коштів, сплачених за результатами електронних торгів.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2022 року у справі №607/15753/22 з приватного виконавця Мелиха А.І. на користь ОСОБА_2 стягнуто 1 144 500,02 грн, з яких 860 514,83 грн - безпідставно збережені кошти, 43 022,17 грн - 3% річних, 240 963,02 грн - інфляційні збитки.
23 грудня 2022 року АТ «Універсал Банк» повернуло ОСОБА_3 861 876, 33 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року у справі № 607/8001/22, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Мелиха А.І. 65 628,44 грн, отриманих згідно з платіжним дорученням № 269 від 24 березня 2020 року, а також судові витрати.
6 березня 2024 року ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_3 65 628,44 грн та 1 717,65 грн судових витрат.
2 січня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 з письмовою вимогою про сплату 30 971,15 грн інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права.
За змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона, боржник, зобов`язана вчинити на користь другої сторони, кредитора, певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону.
Аналогічний підхід викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц та від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18, у яких зазначено, що інфляційні втрати та 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права кредитора, а не штрафною санкцією.
Отже, для застосування частини другої статті 625 ЦК України визначальним є не правова підстава виникнення зобов`язання, а його грошовий характер, факт прострочення виконання та розмір нарахувань за період прострочення.
Встановивши, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року у справі №607/8001/22, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, підтверджено обов`язок ОСОБА_1 повернути приватному виконавцю Мелиху А.І. кошти у сумі 65 628,44 грн, що цей обов`язок фактично виконано лише 06 березня 2024 року, а заявлені позивачем інфляційні втрати у сумі 25 529,46 грн та 3 % річних у сумі 5 441,69 грн відповідач належними і допустимими доказами не спростував, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був стороною договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 
У даній справі не вирішується питання про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь покупця за недійсним правочином та не застосовується реституція між сторонами договору купівлі-продажу. Предметом спору є застосування наслідків прострочення виконання грошового обов`язку, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що кошти у сумі 65 628,44 грн були перераховані ОСОБА_1 як залишок коштів у виконавчому провадженні відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», також не є підставою для відмови у позові. Сам факт отримання відповідачем цих коштів, обов`язок їх повернення ОСОБА_3 та подальше фактичне повернення 06 березня 2024 року підтверджують наявність між сторонами грошового зобов`язання, до прострочення виконання якого підлягає застосуванню частина друга статті 625 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що 3 % річних та інфляційні втрати могли бути нараховані лише за період з 06 лютого 2024 року по 05 березня 2024 року, ґрунтуються на помилковому ототожненні моменту набрання законної сили судовим рішенням про стягнення основної суми боргу з моментом виникнення самого грошового обов`язку. Рішенням у справі №607/8001/22 суд підтвердив існування обов`язку щодо повернення коштів, отриманих згідно з платіжним дорученням №269 від 24 березня 2020 року, а не створив нове грошове зобов`язання лише з моменту набрання ним законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для повернення ОСОБА_1 65 628,44 грн був розподіл коштів, отриманих за результатами електронних торгів. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2021 року у справі №607/7709/20 електронні торги від 12 березня 2020 року за лотом №406936 та протокол їх проведення визнано недійсними, а державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірне приміщення скасовано. Саме з цього часу відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 міг і надалі утримувати кошти, отримані як залишок після розподілу коштів від реалізації майна за результатами торгів, які визнані недійсними.
Оскільки правова підстава для подальшого утримання ОСОБА_1 коштів у сумі 65 628,44 грн відпала 31 травня 2021 року, а фактично ці кошти були повернуті ОСОБА_3 лише 06 березня 2024 року, період прострочення для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних обґрунтовано визначено з 01 червня 2021 року до 05 березня 2024 року, тобто до дня, що передував фактичному поверненню коштів.
Розрахунок ОСОБА_1 ґрунтується виключно на іншому визначенні початку періоду прострочення, яке колегія суддів визнає помилковим. Водночас сам розмір нарахованих судом першої інстанції інфляційних втрат та 3 % річних відповідач належними та допустимими доказами не спростував.
За таких обставин доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування або зміни за доводами апеляційної скарги немає.
На підставі наведеного та керуючись статтями 141, 367, 369, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Осіва Павла Володимировича — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 19 травня 2026 року.

Головуюча          Хома М.В.

Судді           Гірський Б.О.

Храпак Н.М.