ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №583/4166/24 
Номер провадження 22-ц/816/200/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Сізова Д. В. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Цурканом Віктором Івановичем, 
на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2025 року у складі судді Савєльєвої А.І., постановленої у м. Охтирка Сумської області, 
у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину із ОСОБА_1 ,

у с т а н о в и в :

У березні 2025 року представник заявника Завалій Т.О. звернувся до суду із заявою, в якій просив видати належним чином завірений дублікат судового наказу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2024 року, виданий у справі №583/4166/24 про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого звернення до Міністерства юстиції України про стягнення аліментів на підставі Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання. 
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2025 року у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_2 – адвоката Собини П.М. про видачу дублікату судового наказу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2024 року відмовлено. 
16 березня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Цуркана В.В. в якій він просив здійснити розподіл, понесених ОСОБА_1 судових витрат пов`язаних з розглядом справи за професійну правничу допомогу в сумі 5 300 грн 00 коп. 
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2025 року у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Цуркана В.І. про ухвалення додаткового рішення про розподіл фактично понесених судових витрат по цивільній справі про видачу дублікату виконавчого документу у вигляді судового наказу про стягнення аліментів - відмовлено. 
ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Цуркана В.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким вирішити питання розподілу, понесених ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з розглядом справи за професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5300 грн 00 коп. 
Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що зміст ухвали суду є непослідовним, що свідчить про відсутність стійкої позиції суду при прийнятті такого судового рішення. Суд першої інстанції посилався на положення ст. 183ЦПК України, але рішення про повернення заяви не приймав. 
Заявник апеляційної скарги не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, розділ ІІ ЦПК України не передбачає подання будь-якої заяви по суті спору, що унеможливлює подання попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судового збору, адже в даному випадку вирішувалося питання про видачу дублікату судового наказу. 
Наголошує на неприпустимість обмеження прав особи на одержання професійної правничої допомоги. 
Звертає увагу на те, що заявником надано докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. 
Стягувачем у встановлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було. 
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2024 року Охтирським міськрайонним судом було видано судовий наказ № 583/4166/24, провадження № 2-н/583/739/24, яким із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини від 6 років до 18 років, та витрати по оплаті судового збору в сумі 302,80 грн на користь держави ( а.с.13).
4 вересня 2024 року представник заявника ОСОБА_2 – адвокат Собина П.М. звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини від 6 років до 18 років ( а.с.22).
10 березня 2025 року представник ОСОБА_2 – адвокат Собина П.М. звернувся до суду із заявою про видачу рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.09.2024 у справі № 583/4166/24 що набрало законної сили, оформлене належним чином для Міністерства юстиції України (а.с.24).
Вподальшому , представник заявника ОСОБА_2 – адвокат Собина П.М. 12 березня 2025 року звернувся до суду із заявою про видачу дублікату судового наказу Охтирського міськрайоннного суду Сумської області від 28 серпня 2024 року винесене у справі № 583/4166/24 про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого звернення до Міністерства юстиції України про стягнення аліментів на підставі Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей ( а.с.26).
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_2 - адвоката Собини П.М. про видачу дубліката судового наказу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2024 року .
14 березня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Цуркан В.І., звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області через систему «Електронний суд» із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл фактично понесених судових витрат.
Ухвалою суду від 19 березня 2025 року у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Цуркана В.І. про ухвалення додаткового рішення про розподіл фактично понесених судових витрат по цивільній справі про видачу дубліката виконавчого документа у вигляді судового наказу про стягнення аліментів – відмовлено.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України можливий лише за наслідками розгляду справи у позовному провадженні, а тому підстави для стягнення на користь боржника 5300 грн у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу відсутні.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Згідно з положеннями пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, заяви, скарги, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Колегія суддів не може погодитись із висновками місцевого суду про неможливість стягнення з боржника у наказному провадженні сум, які відмінні від неоспорюваної заборгованості, за подання заяви про видачу судового наказу, оскільки в даному випадку судом вирішувались не заява стягувача про видачу судового наказу а заява боржника про видачу дублікату виконавчого документу і дане питання вирішується у судовому засіданні, а тому у боржника існувала можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником .
Так, справа призначалась до розгляду в судовому засіданні на 14 березня 2025 року в якому було ухвалене рішення про відмову в задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_2 – адвоката Собини П.М. про видачу дублікату судового наказу , а на 19 березня 2025 року було призначено розгляд заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Цуркан В.І. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу про що належним чином повідомлялись представники учасників справи і тому учасники справи та їх представники не позбавлені були можливості доводити розмір понесених витрат на правничу допомогу, а інша сторона не позбавлена була можливості заперечувати проти співмірності цих витрат.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви.
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представництво боржника ОСОБА_1 здійснював адвокат Цуркан В.І. на підставі договору про правничу допомогу від 13 березня 2025 року і надання такої допомоги здійснювалось саме для надання правничої допомоги, надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, консультативно-юридичного характеру, підготовка та подання заяв, клопотань, скарг при розгляді та вирішення заяві по справі Охтирського міськрайонного суду Сумської області у справі № 583/4166/24 про видачу дублікату виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_1 , аліментів на утримання дитини ( а.с.70-71) .
Факт понесення боржником витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції так і їх розмір підтверджується наданими представником боржника, у визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України строки, належними та допустимим доказами. 
На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу представником ОСОБА_1 – адвокатом Цуркан В.І. надано ордер на надання правничої (правової допомоги), договір про правничу допомогу (за допомогою телекомунікаційного зв`язку) від 13.03.2025, акт приймання-передачі (звіт) виконаних робіт за договором про правничу допомогу (детальний опис) (за допомогою телекомунікаційного зв`язку) від 15 березня 2025 року , квитанції про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Охтирському ВДВС в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції . 
Зокрема, умовами укладеного між адвокатом Цурканом В.І. та ОСОБА_1 договором про правничу допомогу визначено, що гонорар за замовленням Клієнта складає 10% від отриманого економічного ефекту але не менше 50% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правничу допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді . Сторони за даним договором дійшли згоди про внесення оплати за правове супроводження по суті і у межах даного договору у розмірі до 5300 грн одноразового внеску будь-яким платіжним способом (на розрахунковий чи картковий рахунок (особистий рахунок) Адвоката, поштою, тощо) або внесенню готівкою безпосередньо Адвокату ( на розсуд та за вибором Клієнта) ( п.п.15,16 Договору).
Згідно розрахункової квитанції адвокатом Цуркан В.І. було отримано від ОСОБА_1 оплату за надання правничої допомоги у розмірі 5300 гривень (а.с.72). 
Зі змісту приписів ч. 2 ст. 137 ЦПК України слідує, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, в тому числі гонорар адвоката, що підлягає сплаті стороною. 
Водночас, з огляду на наведені вище принципи розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням невеликої складності справи про видачу дубліката виконавчого документа, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру колегія суддів вважає, що співмірним, розумним та необхідним є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн.
За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Цуркана В.І., скасування ухвали місцевого суду від 19 березня 2025 року та ухвалення нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції про видачу дублікату судового наказу у сумі 2000 грн.
Керуючись ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Цурканом Віктором Івановичем задовольнити частково. 
Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2025 року про відмову в ухваленні додаткового рішення  у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу дубліката судового наказу скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Цуркана Віктора Івановича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 гривень витрат на правничу допомогу .
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в касаційному порядку не підлягає .

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

Д. В. Сізов