ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2790/23  Номер провадження 22-ц/814/2389/26	Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д.О.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І., 
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2026 року, постановлену в місті Кременчуці під головуванням судді Зоріної Д. О., дата складення повного тексту ухвали 24 лютого 2026 року
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,
в с т а н о в и в:
У січні 2026 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа № 536/2790/23, виданого 11.12.2025 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 
Заява мотивована тим, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31.10.2025 у цивільній справі № 536/2995/24 стягнуто на його користь з АТ «Полтаваобленерго» моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
Також рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.11.2025 у цивільній справі № 536/482/25 визнано незаконним відключення ОСОБА_1 електроенергії з 14.02.2022 та стягнуто на його користь з АТ «Полтаваобленерго» моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 
Вказував, що на виконання рішення суду у справі № 536/1805/21 на його особистий рахунок АТ «Полтаваобленерго» було перераховано суму грошових коштів в розмірі 400 грн.
Оскільки в судовому порядку доведено незаконність дій АТ «Полтаваобленерго», вважає, що у нього відсутній обов`язок сплачувати на користь АТ «Полтаваобленерго» суму боргу, стягнуту за рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука у справі № 536/2790/23.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду мотивована відсутністю правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість ухвали, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою заяву задовольнити.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що внаслідок грубого порушення судом першої інстанції імперативних вимог частини першої статті 447 ЦПК України та частини третьої статті 129-1 Конституції України було грубо порушено право хасида на справедливий суд, ухвала про призначення відеоконференції на судове засідання 19.02.2026 направлена йому вже після розгляду справи.
Вказує, що АТ «Полтаваобленерго» примусово йому сплатило 400 грн компенсаційних коштів 25.03.2025, чим підтвердило що саме на ньому лежить вина у несвоєчасній оплаті за електроенергію, оскільки, на думку апелянта, АТ «Полтаваобленерго» незаконним шляхом декілька років крало у хасида належні йому компенсаційні кошти та перешкоджало сплачувати на власний розсуд за електроенергію саме з компенсаційних коштів.
Вважає, що суд не вправі повторно стягувати кошти, які 25.03.2025 вже були сплачені (його компенсаційні кошти) на рахунок ТОВ «Полтаваенергозбут».
Додатково зазначає, що судом першої інстанції не було вирішено його заяву про відвід судді, чим порушено його право на справедливий суд.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Відповідно до пунктів 2, 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
У статті 43 ЦПК України встановлено права та обов`язки учасників справи, що визначають процесуальні можливості осіб, які беруть участь у судовому процесі (сторін, третіх осіб, представників) та встановлюють вимоги до їх поведінки, з метою забезпечення дотримання принципу диспозитивності та змагальності, рівність сторін при розгляді справи судом. 
Так, учасники справи, серед іншого, мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.
Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу (частини перша-третя статті 40 ЦПК України).
Обставини, які унеможливлюють розгляд справи конкретним суддею та є підставою для його відводу (самовідводу), наведені у статтях 36, 37 ЦПК України.
Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Згідно з вимогами частини третьої статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
З матеріалів справи вбачається, що заява про відвід судді Зоріної Д. О. була подана заявником ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» 19.02.2026. Згідно штампу вхідної кореспонденції суду одержана Крюківським районним судом Полтавської області 19.02.2026 о 16 год. 48 хв - після розгляду справи судом у судовому засіданні, призначеному на 9 год. 45 хв 19.02.2026.
Наведені у заяві мотиви для відводу судді - незгода ОСОБА_1 з підсудністю даної справи Крюківському районному суду м. Кременчука, а також не вирішення суддею його заяви про участь у судовому засіданні 19.02.2026 у режимі відеоконференції не є свідченням упередженості або необ`єктивності суду.
За таких обставин наявність у справі заяви ОСОБА_1 про відвід судді Зоріній Д. О. не вплинула на можливість розгляду справи цим складом суду, визначеним у порядку статті 33 ЦПК України, і такі підстави апеляційної скарги ОСОБА_1 відхиляються апеляційним судом, як необґрунтовані. 
Даючи оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незабезпечення судом його участі у судовому засіданні поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції, колегія суддів виходить з наступного. 
Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (Trudov v. Russia, № 43330/09, § 24, 27, рішення від 13 грудня 2011 року).
Права на доступ до суду, на змагальний розгляд і на ефективний засіб захисту права є основоположними правами фізичних осіб, які гарантуються Конвенцією. Попри свою важливість, цілі досягнення ефективності та прискорення здійснення судочинства не виправдовують порушення цих прав. 
Відповідно до вимог статті 212 ЦПК України учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.
Використовувані судом і учасниками судового процесу технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку, а також інформаційну безпеку. Учасникам судового процесу має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового засідання, ставити запитання і отримувати відповіді, здійснювати інші процесуальні права та обов`язки.
Відеоконференція, в якій беруть участь учасники судового процесу, їх представники, фіксується судом, який розглядає справу, за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису. Відео- та звукозапис відеоконференції долучаються до матеріалів справи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.02.2026 було задоволено заяву ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та вирішено здійснювати розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 19.02.2026 о 09 год. 45 хв, дистанційно за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС через мережу EasyCon із застосуванням ВКЗ з кабінету Електронного суду за участі заявника ОСОБА_1 .
Як вбачається з протоколу судового засідання в режимі відеоконференції № 5935336 від 19.02.2026, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , який у призначений день та час судового засідання перебував офлайн.
Вирішуючи питання чи дотримався суд справедливої процедури при вирішенні справи, тобто чи було забезпечено реальну участь заявника в розгляді справи, змагальність процесу, рівність сторін колегія суддів звертає увагу, що ухвала суду від 17.02.2026 про участь ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України, йому вручена не була. Матеріали справи не містять доказів направлення копії ухвали суду до електронного кабінету Похилого М. О., відповідно твердження заявника, що він не був повідомлений належним чином про судове засідання є обґрунтованими.
Визначивши участь Похилого М. О. у судовому засіданні 19.02.2026 в обраний ним спосіб - поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції, суд не забезпечив такого права заявника, що призвело до порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті постановленого заявником питання. 
По справі встановлено, що рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 18.04.2025, яке набрало законної сили 16.09.2025, у справі № 536/2790/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Полтаваенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 11 270,76 грн, а також судовий збір у розмірі 2 684 грн.
На виконання вказаного судового рішення 11.12.2025 Крюківським районним судом м. Кременчука видано виконавчий лист.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Я. В. від 09.01.2026 у ВП № 79949450 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 15 850,24 грн.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).
Одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства та конституційною гарантією є обов`язковість судового рішення (стаття 129-1 Конституції України, пункт 7 частини третьої статті 2, стаття 18 ЦПК України).
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною першою статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до частини першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: процесуально-правові та матеріально-правові. 
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. 
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.
Таким чином, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц (провадження № 61-43447св18), від 24 червня 2021 року у справі № 750/9956/17 (провадження № 61-15664 св 19), від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/200 (провадження № 61-10482ав21), від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001 (провадження № 61-1762ав22) 31 жовтня 2024 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-10371 ав 24) та інших. 
У справі, яка переглядається апеляційним судом, заявник просить визнати виконавчий лист № 536/2790/23 від 11.12.2025 таким, що не підлягає виконанню, внаслідок зарахування зустрічних вимог у справах № 536/2995/24, № 536/482/25.
Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
За правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін, згідно з вимогами статті 601 ЦК України.
Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.
Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.
Проте, вказаним нормам заявлені ОСОБА_1 вимоги не відповідають.
Так, за виконавчим листом № 536/2790/23, виданим 11.12.2025 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 11 270,76 грн та 2 684 грн судового збору стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» (код ЄДРПОУ 42223804, адреса місцезнаходження: місто Полтава, вулиця Панянка, будинок 65Б).
Тоді як у справах № 536/2995/24 та № 536/482/25 відповідачем є Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» (код ЄДРПОУ 00131819, адреса місцезнаходження: м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд. 5). Крім того, на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та вирішення цього питання судом рішення суду у вказаних справах не набрали законної сили.
За таких обставин відсутні правові підстави для здійснення процедури зустрічного зарахування однорідних вимог. 
Оскільки в ході розгляду справи не встановлено передбачених частиною другою статті 432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .  
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2026 року скасувати та постановити з цього питання нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № 536/2790/23, виданого 11.12.2025 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 11 270,76 грн та судового збору у розмірі 2 684 грн, - відмовити
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя       С. Б. Бутенко

Судді         Г. Л. Карпушин
О І. Обідіна