Справа №: 343/665/26 
Провадження №: 2/343/631/26 

Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року м. Долина
Долинський районний суд Івано - Франківської області в складі:
головуючого судді – Андрусіва І.М.,
з участю: секретаря судового засідання - Семків В.М.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 343/665/26, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділ у натурі частки із спільної часткової власності,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій сторін:
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом (а.с. 1-4), до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить:
- виділити йому у натурі із спільної часткової власності приміщення Будинку Торгівлі (літ. А), площею 668,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 1/2 частку у спільній частковій власності;
- припинити право спільної часткової власності на виділене йому у натурі майно.
В обґрунтування позовних вимог послався на те, що йому на праві приватної власності (1/2 частка) належить приміщення Будинку Торгівлі, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Власниками інших частин приміщення є відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . На даний час він бажає виділити у натурі свою частку майна. Таке виділення є можливе, про що свідчить висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомості. Між його часткою та частками відповідачів немає нічого спільного і такі складають окремі об`єкти нерухомого майна. Оскільки відповідачі відмовляються укласти нотаріальний договір про виділ у натурі його частки із спільної часткової власності, він змушений пред`явити даний позов.
У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. 28.04.2026 через канцелярію суду подав заяву (а.с. 40), в якій просить розгляд справи проводити без його участі.
Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у підготовче судове засідання також не з`явилися. 14.04.2026 через канцелярію суду подали заяви (а.с. 38-39), в яких просять розгляд справи проводити без їх участі, зазначивши про відсутність заперечень щодо задоволення даного позову.
ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
28 березня 2026 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін.
Сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі та визнання позовних вимог.
Частиною 1 статті 206 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заяви відповідачів про визнання позову не суперечить закону, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України).
Враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 позови визнали, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання ними позову та доходить висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.
Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З урахуванням того, що розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частки приміщеня Будинку Торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є співвласниками інших частин цього приміщення, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6) та копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 18-19).
Згідно із висновком щодо технічної можливості виділу у натурі частки з об`єкта нерухомого майна (а.с. 8), 1/2 частка приміщення Будинку Торгівлі (літ. А), площею 668,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за технічними характеристиками є відокремленою, має окремий вихід і може бути виділена у натурі.
Відповідно до наказу начальниці відділу містобудування та архітектури Долинської міської ради Гошовської Т.В. (а.с. 12), 1/2 частці приміщення Будинку Торгівлі (літ. А), площею 668,9 кв.м., присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 .
Отже, суд встановив, що 1/2 частка приміщення Будинку Торгівлі (літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 та він не може виділити належну йому частку у натурі через небажання відповідачів, які є співвласниками інших частин приміщення, прибути до нотаріуса для укладення відповідного договору.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із набуттям позивачем права власності на частку приміщення, і неможливістю поділу у натурі нерухомого майна в позасудовому порядку.
ІV. Оцінка суду: 
суд, дослідивши докази, надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги визнання позову відповідачами, доходить висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно з якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.
Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на сласний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Як визначено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Суд встановив, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка приміщеня Будинку Торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Згідно із вищеописаними доказами та висновком щодо технічної можливості виділу у натурі частки з об`єкта нерухомого майна, належна позивачу ОСОБА_1 частка приміщення, може бути виділені у натурі.
Зі змісту ст. 357 ЦК України розуміється те, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності.
Згідно зі ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.
Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі за № 6-2925цс15.
При вирішенні спору суд також звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц, від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц та від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.
В даній справі, спосіб захисту, обраний позивачем ОСОБА_1 є належним, оскільки надає можливість ефективно захистити особисті майнові права власності - право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Таке право може бути ефективно захищене судом шляхом ухвалення судового рішення про виділ у натурі кожній із сторін згідно належної кожному на праві спільної власності частини нерухомого майна.
Частка позивача ОСОБА_1 складає окремий об`єкт нерухомого майна, що дає можливість зробити висновок, що права співвласників в результаті виділення належної йому частки із спільного нерухомого майна порушені не будуть, а тому є всі підстави для виділу у натурі частки зі спільної часткової власності.
Як уже вказувалося вище, згідно з ч. 2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється.
За таких обставин, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності суд доходить висновку про необхідність задоволення позову.
На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 3, 15, 317, 319, 321, 328, 355-358, 364, 367, 377 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 211 ЦПК України, керуючись ст. 200, 206, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділ у натурі частки із спільної часткової власності задовольнити.
Виділити ОСОБА_1 у натурі із спільної часткової власності приміщення Будинку Торгівлі (літ. А), площею 668,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 1/2 частку у спільній частковій власності.
Право спільної часткової власності на виділене ОСОБА_1 майно у натурі – припинити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Повне рішення суду складено 29.04.2026.

Суддя: І.М.Андрусів