Справа №333/4192/26
Провадження №2/333/3876/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючої судді Варнавської Л.О., 
за участю секретаря судового засідання Яблуновської А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини третя особа – Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління юстиції України, -
ВСТАНОВИВ:
15.04.2026 року до суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Пахоменко А.В. з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини третя особа – Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління юстиції України.
В обґрунтування позову зазначається, що сторони перебували у шлюбі з 2007 року, який було розірвано 11 вересня 2012 року. Від шлюбу вони мають доньку, яка проживає разом із позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2022 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку). На виконання зазначеного рішення 11 березня 2026 року відкрито виконавче провадження. Позивачка зазначає, що відповідач належним чином рішення суду не виконує, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв`язку з чим утворилася значна заборгованість зі сплати аліментів. Згідно з розрахунком державного виконавця, заборгованість за період з 28 квітня 2022 року по 28 лютого 2026 року становить 200 611,58 грн. Розрахунок заборгованості відповідачем у судовому порядку не оскаржувався. Посилаючись на положення Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та практику Верховного Суду, позивачка зазначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі прострочення сплати аліментів одержувач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивачкою здійснено розрахунок пені за кожним простроченим щомісячним платежем із застосуванням встановленого законом обмеження, відповідно до якого сума пені за кожний місячний платіж не може перевищувати 100 % суми заборгованості за відповідний місяць. За результатами такого розрахунку загальний розмір пені за період з 28 квітня 2022 року по 28 лютого 2026 року становить 195 048,40 грн. У зв`язку з наведеним позивачка просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 195 048,40 грн. 
22.04.2026 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі, та призначено судове засідання на 26.05.2026 року о 12-30 годині.
Позивач та її представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за адресою його зареєстрованого місця проживання. 
За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.
Так, копією паспорта громадянина України та реєстраційного номера облікової картки платника податків позивача підтверджуються особа позивача та її процесуальна правосуб`єктність.
Копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 підтверджується, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , а також наявність між сторонами сімейних правовідносин, які є підставою виникнення обов`язку зі сплати аліментів.
Копією рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2022 року у справі №333/1567/22 підтверджується, що з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі від 11 березня 2026 року підтверджується відкриття виконавчого провадження №80469444 щодо примусового виконання зазначеного рішення суду.
Позивачка просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 28.04.2022 р. по 28.02.2026 р. у розмірі 195048,40 грн. Виконавче провадження за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду про стягнення аліментів, відкрито 11.03.2026 року.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин, з яких утворилася заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивачка до дня звернення виконавчого листа до примусового виконання зверталася до відповідача про необхідність виконання рішення суду у добровільному порядку.
Установивши, що з часу набрання законної сили рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2022 у справі №333/1567/22, яким з відповідача стягнуто аліменти, до часу пред`явлення виконавчого документа до виконання (11 березня 2026 року), у ОСОБА_1 були відсутні майнові претензії до відповідача щодо сплати аліментів, тому суд, урахувавши висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19 лютого 2024 року у справі №761/893/23, у постанові від 29.01.2025 у справі №707/3423/23 дійшов висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, а також умислу в ухиленні від їх сплати, а тому слід відмовити у стягненні з нього пені за прострочення сплати аліментів за періодз 28.04.2022 р. по 28.02.2026 р.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 76–81, 89, 141, 223, 259, 263–265, 280–282 ЦПК України, статтями 180, 181, 195, 196 Сімейного кодексу України, суд, –
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – залишити без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складений 06.07.2026.

Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя      Л.О. Варнавська