24.06.26
22-ц/812/1256/26
Справа № 488/4717/23 Головуюча у 1-й інстанції Селіщева Л. І
Провадження № 22ц/812/1256/26 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

24 червня 2026 року       м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Локтіонової О. В., Крамаренко Т. В., 
із секретарем: Богуславською О. М., 
за участю: представника позивачки – Заливчого Я. В.,
представника відповідача – Шевчука Д. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 ,
подану від його імені адвокатом Вигулярним Ігорем Вікторовичем,
на заочне рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Селіщевої Л. І. в приміщенні суду в місті Миколаєві зі складенням повного судового рішення, у справі 
за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,
про відшкодування матеріальної шкоди ,

В С Т А Н О В И Л А: 

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила про відшкодування на її користь матеріальної шкоди в розмірі 218 455 грн 02 коп. у вигляді вартості відновлювального ремонту належного їй транспортного засобу, внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася з вини відповідача, а також інших витрат у вигляді оплати проведеного експертного дослідження та пов`язаних із розглядом справи. 
В обґрунтування вимог зазначила, що 16 вересня 2022 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю належного їй автомобіля «Citroen», державний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивачки, та не застрахованого автомобіля «Volkswagen T4 Syncro», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень.
Постановою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 грудня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини відповідача ОСОБА_1 , позивачці заподіяна шкода, яку вона просить відшкодувати у вигляді відновлювального ремонту належного їй автомобіля за відсутністю у відповідача страхового полісу цивільно-правової відповідальності.
Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано. 
Заочним рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на її користь 218 455 грн 02 коп. матеріальної шкоди та судовий збір.
Ухвалюючи заочне рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач був обізнаний про судовий розгляд справи, але не з`явився до суду без поважних причин, внаслідок чого пред`явлені позивачкою вимоги розглянути за його відсутністю, у зв`язку з їх доведеністю за допомогою належних доказів, зокрема, експертного дослідження. 
31 грудня 2025 року представником позивачки подана заява про ухвалення додаткового рішення зі стягнення витрат на правову допомогу та понесених витрат з проведення експертного дослідження.
8 січня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , подана заява про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 21 квітня 2026 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.
Додатковим заочним рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12 травня 2026 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 8 052 грн витрат на правничу допомогу та 2 491 грн 76 коп. витрат за проведене експертне дослідження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Вигулярний І. В., посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив скасувати заочне рішення суду із постановленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Зазначав про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині невиконання обов`язку з зупинення провадження у справі на час проходження відповідачем військової служби та у зв`язку із цим не надання йому можливостей взяти участь під час розгляду справи та подати відповідні докази. 
Посилався на не вирішення судом питання про заміну ОСОБА_1 на належного відповідача, яким повинен бути або власник транспортного засобу, яким він керував під час ДТП, або військова частина, де він проходив службу. 
Оскільки судом взагалі не з`ясовано кому належить цей транспортний засіб та не з`ясовані інші суттєві обставини, пов`язані з можливістю виконання відповідачем під час керування транспортним засобом службових обов`язків, рішення про стягнення за його рахунок шкоди є передчасним. 
Не з`ясовано судом, на думку відповідача, і обставини страхування чи відсутності страхування транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , та можливості отримання страхового відшкодування потерпілою за рахунок МТСБУ за заподіяння шкоди. 
На апеляційну скаргу позивачкою ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Заливчий Я. В., подано відзив, у якому вона вважала доводи скарги необґрунтованими, з огляду на те, що відповідач був обізнаний про розгляд справи, так як брав участь через своїх представників – адвокатів, якими клопотань про зупинення провадження у справі з наданням на його обґрунтування доказів, не заявлено, а отже, у суду першої інстанції не було процесуального обов`язку для вирішення питання про зупинення провадження у справі. 
Також в процесі розгляду справи судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 під час вчинення ДТП керував транспортним засобом, який не був застрахований, та мав іноземну реєстрацію, а у відповідача, як водія, були відсутні реєстраційні документи на автомобіль. За порушення такого обов`язку працівниками поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, на відповідача додатково накладено адміністративне стягнення за відсутність страхування та реєстраційних документів. 
Таким чином вважала, що заподіяння шкоди відповідачем належному позивачці майну, відбулося під час керування ним транспортним засобом, який не мав страхового полісу, не був зареєстрованим у відповідному порядку ні на території України, ні на території іноземної держави, та не надавався йому під час виконання службових обов`язків, а отже відповідальність за заподіяння такої шкоди судом правильно покладено на відповідача, як особу, що її заподіяла. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, на підставі постанови судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 15 грудня 2022 року, а саме у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Volkswagen T4 Syncro», номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням, та автомобіля «Citroen», державний знак НОМЕР_1 , який належить позивачці ОСОБА_2 та зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП (а.с.4-8).
На час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen T4 Syncro», номерний знак НОМЕР_2 , без наявності у нього страхового полісу та без реєстраційних документів на цей транспортний засіб, тобто керував транспортним засобом, не маючи документів, які повинен мати водій під час руху на автомобілі у відповідності до положень пункту 2.1 Правил дорожнього руху, зокрема, і на підтвердження використання водієм такого транспортного засобу із законних підстав (пункт 2.2 ПДР) (а.с.4-8, 157, 158, 158, 187зв).
Крім того, сам транспортний засіб «Volkswagen T4 Syncro», номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до змісту повідомлень Військовий частини НОМЕР_3 , Головного сервісного центру МВС та Південної митниці Державної митної служби України (а.с. 170, 172-176,187-88) не має реєстрації на території України і не був у законний спосіб тимчасово ввезений або ввезений на постійній основі на територію України, внаслідок чого на час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, яким керував відповідач, не мав зареєстрованого власника чи іншого законного володільця, а також не перебував на балансі чи в іншому оперативному введенні військової частини, внаслідок чого на момент заподіянні шкоди не надавався відповідачу як службовий транспорт для здійснення ним службової діяльності.
Таким чином, за встановлених колегією суддів обставин, слід беззаперечно виснувати, що під час дорожньо-транспортної пригоди, 16 вересня 2022 року, відповідач ОСОБА_1 керував незареєстрованим транспортним засобом на свій розсуд та заподіяв шкоду автомобілю, що належить позивачці на праві власності.
За такого, доводи представника відповідача стосовно порушення судом обов`язку із самостійного залучення під час розгляду справи належного відповідача, як то власника транспортного засобу чи військової частини, як володільця службового транспортного засобу, що міг бути наданий відповідачу для виконання обов`язків, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать наявним у справі доказам та не спростовуються змістом наданої відповідачем довідки щодо здійснення ним в момент ДТП евакуації поранених. Ця довідка видана представником іншої частини, у якій ОСОБА_1 військову службу не проходив, та на момент ДТП не був зарахований як військовослужбовець до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , що відбулося пізніше - 1 жовтня 2022 року, а не 16 вересня 2022 року (а.с.92, 172-176). Окрім того, сам характер діяльності особи, під час заподіяння нею та з її вини шкоди іншої особи, у цьому випадку значення не має. 
28 вересня 2022 року пошкоджений автомобіль «Citroen» оглянуто спеціалістом в присутності позивачки (а.с.22).
За висновком експерта автотоварознавчого дослідження транспортного засобу №22-1001 від 20 жовтня 2022 року, складеного на замовлення позивачки ОСОБА_2 , вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 218 455 грн 02 коп., а вартість матеріального збитку завданого внаслідок пошкодження автомобіля визначена у розмірі 108 581 грн 53 коп. (а.с.9-22)
За проведення експертного дослідження власником автомобіля ОСОБА_2 сплачено 2 491 грн 76 коп. відповідно до акту (а.с.23).
Розмір розрахованого матеріального збитку чи вартість відновлювального ремонту відповідачем не оспорена.
Також позивачкою ОСОБА_2 , від імені якої діє представник, у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що автомобіль нею відремонтовано, але на підтвердження цих обставин нею надано декілька квитанцій на суму меншу, ніж розмір матеріального збитку чи вартості відновлювального ремонту, за втратою документів, у зв`язку з тривалим розглядом справи (а.с. 166-168). 
За наведених обставин слід встановити, що відновивши пошкоджений під час ДТП автомобіль, позивачкою не отримано відшкодування заподіяної їй шкоди. 
Тому подавши позов до відповідача, позивачка посилалась на відсутність законної реєстрації автомобіля на території України, що є підставою для стягнення такої шкоди у вигляді відновлювального ремонту автомобіля з відповідача, як особи, з вини якої ця шкода заподіяна майну позивачки. 
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика), в редакції на час ДТП та проведення експертного дослідження, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За положеннями пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92р визначено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини інших модифікацій, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодування збитків).
Таким чином, проаналізував наведені норми матеріального права, слід виснувати, що підстав для стягнення на користь позивачки вартості відновлювального ремонту за пошкодження автомобіля, що має певну зношеність, немає. В цьому випадку підлягає відшкодуванню виключно майнова шкода, що розрахована експертом у висновку, та не спростована у відповідному порядку. Підстав вважати, що автомобіль відремонтовано позивачкою, зокрема за рахунок використання нових деталів чи вузлів, немає, так як такі обставини позивачкою за допомогою експертного висновку не доведено. Також відсутні окремі підстави для відшкодування ПДВ, за відсутністю належних документів про його сплату під час проведення відновлювального ремонту. Тобто розміром відшкодування шкоди слід визначити майнову шкоду, розмір якої встановлено в експертному висновку, на суму 108 581 грн 53 коп.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Порядок здійснення страхового відшкодування на території України визначено Розділом ІІІ Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зокрема, відповідно до пункту 41.1 (а) статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Також пунктом 41.2 (в) статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначається, що саме на МТСБУ покладено обов`язок відшкодування шкоди на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн-членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».
В той же час, колегією суддів встановлено, що цивільна-правова відповідальність власника чи законного володільця транспортного засобу «Volkswagen T4 Syncro», номерний знак НОМЕР_2 , не була застрахована за відсутністю, як самого власника, так і його законного володільця. Не мав цей транспортний засіб, що за номерними знаками є нібито зареєстрованим в іншій країні, і іноземного страхового сертифікату «Зелена картка».
Тобто, в цьому випадку шкода майну потерпілої особи заподіяна незареєстрованим у встановленому законом порядку транспортним засобом, яким керувала особа, що винна у заподіянні шкоди, але без реєстраційних документів, які дозволяють використання цього автомобіля на території України. 
В цьому разі є слушним посилання представника позивачки у відзиві, поданому нею на апеляційну скаргу, на постанову КЦС в складі ВС від 6 травня 2020 року під час розгляду справи №742/554/19, де судом виснувано, що під час визначення особи, яка повинна нести відповідальність за відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі МТСБУ при відсутності страхового полісу, є обставини правомірної експлуатації водієм чи володільцем такого транспортного засобу, зокрема, чи допущений він до дорожнього руху.
Так, за правилом пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Згідно із пунктами 1.5, 1.6 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
За правилом частин 1-3, 11 статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).
Отже, за системним аналізом наведених правових норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про дорожній рух», Верховним Судом зроблено висновок, що положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не поширюють свою дію на незареєстрований транспортний засіб, оскільки його експлуатація забороняється і він не допущений до дорожнього руху.
Таким чином, за встановлених судом обставин, доводи представника відповідача про необхідність покладення обов`язку з відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки - автомобіля «Volkswagen T4 Syncro», номерний знак НОМЕР_2 , на МТСБУ не заслуговує на увагу, оскільки цей транспортний засіб неправомірно використовувався відповідачем, так як не був допущений до дорожнього руху на території України.
За наведеного, у цій справі встановлено, що автомобіль «Volkswagen T4 Syncro», номерний знак НОМЕР_2 , неправомірно використовувався на території України відповідачем, під час якого та з його вини, була заподіяна шкода майну позивачки, внаслідок чого саме з відповідача на її користь підлягає відшкодуванню шкода в розмірі 108 581 грн 53 коп.
З огляду на це та у відповідності до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України заочне рішення суду першої інстанції про задоволення позову підлягає зміні шляхом часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки шкоди в розмірі 108 581 грн 53 коп. Під час зміни заочного рішення та зменшення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, слід зменшити і розмір судових витрат за подачу позову до суду першої інстанції, таким чином стягнув з відповідача на користь позивачки витрати в розмірі 1 085 грн 82 коп.
При тому не мають значення посилання представника відповідача на порушення процесуальних прав відповідача, у зв`язку з його неповідомленням про дату та час слухання справи, оскільки судом першої інстанції відповідач та його представники, за належно посвідчених повноважень, повідомлялися про дату та час слухання справи, надавали заяви про ознайомлення з її матеріалами та відкладення слухання справи, клопотань про зупинення провадження у справі не надавали, внаслідок чого судом розглянута справа в порядку ухвалення заочного рішення, у зв`язку з неявкою до судового засідання відповідача, що обізнаний у розгляді справи, яка стосується його інтересів.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та з врахуванням обсягу задоволених вимог поданої апеляційної скарги, з позивачки на користь відповідача слід частково стягнути витрати за сплачений судових збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1 647 грн 69 коп. 
Підстави для перегляду додаткового рішення суду відсутні, за відсутністю подання на це рішення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 365, 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені адвокатом Вигулярним І. В., -  задовольнити частково.
Заочне рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 грудня 2025 року змінити, зазначити про часткове задоволення позовних вимог. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 108 581 грн 53 коп. та судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1 085 грн 82 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 647 грн 69 коп. судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді       О. В. Локтіонова  

Т. В. Крамаренко