ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/12446/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 в адміністративній справі №160/12446/25 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646) завдану матеріальну шкоду у розмірі 458 550 (чотириста п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 50 коп.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від 27.11.2025 року позовну заяву у справі №160/12446/25 (після відкриття провадження) було залишено без руху.
Встановлено Департаменту патрульної поліції строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з моменту отримання даної ухвали, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати підстави для поновлення строку, з наданням належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.
На виконання вимог ухвали суду від 27.11.2025 року позивачем направлено до суду заяву, в якій департамент просить визнати поважними причини пропуску строку звернення Департаменту патрульної поліції до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про стягнення завданої матеріальної шкоди, поновити Департаменту патрульної поліції строк звернення до суду із даним адміністративним позовом та відкрити провадження у справі № 160/12446/25 після залишення позовної заяви без руху.
У заяві позивач зазначив, що департамент патрульної поліції не міг звернутись із позовом до ОСОБА_1 до моменту отримання відповіді Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, оскільки таке звернення було б передчасним. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. Так, наведений Закон передбачає порядок відшкодування матеріальної шкоди, шляхом видання наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. Департамент патрульної поліції діяв в межах Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”, направляючи матеріали службового розслідування до нового місця служби ОСОБА_1 та очікуючи видання наказу Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області. Відповідь Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про непритягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності Департамент патрульної поліції в особі свого територіального (відокремленого) підрозділу отримав лише 12.02.2025, тобто більш ніж через три місяці після затвердження висновку службового розслідування. Тобто, протягом усього цього часу Департамент патрульної поліції не був обізнаний, чи будуть поновлені його права в досудовому порядку, шляхом видання відповідного наказу, як то встановлено ст. 11 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”. Відповіддю, яка отримана Департаментом патрульної поліції 12.02.2025 також повідомлено, що ОСОБА_1 із заявою про добровільне відшкодування завданої шкоди не звертався. Таким чином, Департамент патрульної поліції міг дізнатись, що завдана йому матеріальна шкода не буде відшкодована в позасудовому порядку згідно положень Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” лише після отримання відповіді Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. В даному випадку, після 12.02.2025.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскаржив її в апеляційному порядку. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції ототожнив момент встановлення шкоди з моментом виникнення права на судовий захист, що є юридично помилковим. Відносини у цій справі регулюються спеціальним законом, а саме Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», який встановлює обов`язковий досудовий порядок вирішення питання матеріальної відповідальності; передбачає можливість відшкодування шкоди без звернення до суду шляхом видання наказу; прямо пов`язує право на судовий захист із відмовою у добровільному відшкодуванні.
Так, до моменту отримання відповіді від ГУНП у Дніпропетровській області право Департаменту на судовий захист ще не виникло, оскільки існувала реальна можливість поновлення порушеного права в позасудовому порядку.
30 січня 2026 року від ГУНП у Дніпропетровській області надійшли пояснення стосовно апеляційної скарги, де зазначено, що висновок службового розслідування ДПП надійшов до ГУНП лише 25.12.2024, тобто зі значним порушенням строку, визначеного ч. 1, 2 ст. 21 Дисциплінарного статуту.
А тому вважає, що суд першої інстанції вірно визначив момент, з якого у ДПП виникли підстави для звернення до суду – дата затвердження висновку службового розслідування (09.11.2024), як момент встановлення факту дисциплінарного проступку (згідно приписів ч. 1, 2 ст. 21 Дисциплінарного статуту).
Відповідачі не надали суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Згідно ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом, суб`єкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів протягом тримісячного строку, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
З наданих до суду документів вбачається, що наказом Департаменту патрульної поліції від 11.10.2024 року №2312 (відповідно до частин першої - четвертої статті 14, частин першої, другої статті 15, частини першої, другої статті 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України “Про Дисциплінарний статут Національної поліції України”, частини другої статті 8 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”, пункту 1, пункту 4 розділу II Порядку проведення службових розслідувань Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893, пунктів 2 та 3 розділу 1, пункту 1 розділу II Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893, з метою встановлення причин та обставин завдання шкоди Департаменту патрульної поліції, винних осіб та виду матеріальної відповідальності у зв`язку з виявленням відсутності матеріальних цінностей за результатами проведеної відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 29.08.2024 №1862 “Про проведення інвентаризації матеріальних цінностей” інвентаризації матеріальних цінностей, які знаходяться у відділі озброєння управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Дніпропетровській області ДПП) призначено службове розслідування у формі письмового провадження.
У затвердженому письмовому висновку від 09 листопада 2024 року за результатом проведення службове розслідування щодо встановлення причин та обставин завдання шкоди Департаменту патрульної поліції, винних осіб та виду матеріальної відповідальності у зв`язку з виявленням відсутності майна за результатами інвентаризації матеріальних цінностей, які знаходяться у відділі озброєння управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (далі - Управління), проведеної відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 29.08.2024 № 1862 “Про проведення інвентаризації матеріальних цінностей” зокрема зазначено:
- про завдання шкоди Департаменту патрульної поліції у зв`язку з утворенням нестачі матеріальних цінностей, а саме: бронежилетів п`ятого класу захисту “Корсар МЗмк-5” - 9 шт.; бронежилетів шостого класу захисту “Корсар МЗмк-6”- 6 шт.; бронежилетів шостого класу захисту “Агшу-6” - 5 шт.; бронежилетів п`ятого класу захисту (турецький) - 10 шт.; кулезахисних шоломів (“КАСКА-їм”) - 5 шт., на загальну суму 458550 грн. 50 коп., сталося з вини майора поліції ОСОБА_1 , начальника відділу озброєння Управління, внаслідок невиконання обов`язків визначених посадовою інструкцією останнього.
- за учинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України “Про Національну поліцію”, пунктів 1, 10, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, підпунктів 2.1.7 та 2.1.8 посадової інструкції начальника відділу озброєння, затвердженої наказом ДПП від 13.12.2017 № 6086, начальник відділу озброєння Управління майор поліції ОСОБА_1 заслуговує на застосування дисциплінарного стягнення, але ураховуючи, що наказом Департаменту патрульної поліції від 28 жовтня 2024 року № 2437 о/с останнього відповідно до частини вісім та дев`ять статті 65 Закону України “Про Національну поліцію” переведено до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, обмежитись цим.
- копії висновку службового розслідування направити до управління чергової служби ДПП, управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДПП та відділу правового забезпечення Управління до відома та врахування в подальшій діяльності.
- копію висновку службового розслідування для розгляду питання щодо надання правової оцінки та кваліфікації дій ОСОБА_1 в контексті статті 367 КК України надіслати до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава.
- копію матеріалів службового розслідування направити до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для вжиття відповідних заходів реагування, згідно з вимогами чинного законодавства.
- проінформувати ОСОБА_1 про висновки за результатом проведення службового розслідування з метою надання можливості останньому добровільно відшкодувати розмір (вартість) втраченого майна, або повністю чи частково, передати до ДПП в розрахунок відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно.
14.11.2024 року матеріали службового розслідування були направлені до Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області.
Відтак про завдання шкоди Департаменту патрульної поліції було відомо щонайменше з 09 листопада 2024 року. 
Колегія суддів звертає увагу, що неналежна організація процесу щодо зверненням з позовною заявою до суду з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання позовної заяви є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.
Також колегія суддів погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що позивач, будучи обізнаним із змістом Закону України "Про матеріальну відповідальність" зокрема щодо строків видання наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності (п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди), не вчиняв жодних активних дій з метою з`ясування чи видавався відповідний наказ про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності. Позивач лише очікував видання наказу Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області.
Позивач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 26.09.2022 у справі №560/403/22, від 03.11.2022 у справі №560/15534/21, від 22.12.2022 у справі №380/19423/21 та від 18.01.2023 у справі №200/7384/19-а.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 по справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з підготовкою до звернення до суду тощо.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.
Таким чином, з огляду на зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що твердження, на які позивач посилається у своїй заяві, не можуть вважатись поважними для поновлення такого строку, оскільки дотримання строку звернення до суду, в даному випадку, залежали виключно від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, і не пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, тобто є неповажними.
Стаття 123 КАС України передбачає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.
Частиною 3 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. 
Таким чином, з огляду на зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення позову без розгляду.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 в адміністративній справі №160/12446/25 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 в адміністративній справі №160/12446/25- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко