ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 р. 	Справа № 480/2857/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.12.2025, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 26.12.25 у справі № 480/2857/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-2), у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13 лютого 2025 року № 4345803-16 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Лебединському малому приватному підприємстві «Вікторія» з 26.05.1994 по 13.03.1996 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.12.1980;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.02.2025 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по суті розгляду справи.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.02.2025 за №2264213945 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 21 рік (вих. №4345/03-16 від 13.02.2025).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.02.2025 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду (щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в Лебединському малому приватному підприємстві «Вікторія» з 26.05.1994 по 13.03.1996 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.12.1980).
У задоволенні інших вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1211,20 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що в Головного управління відсутні правові підстави для зарахування до стажу позивача періоду з 16.02.1995 по 13.03.1996.
За результатами апеляційного розгляду Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалося.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 04.02.2025 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Пенсійна справа опрацьовувалась за принципом екстериторіальності, що передбачено Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 №339/35961 спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
За наданими документами індивідуальними відомостями про застраховану особу загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 20 років 04 місяці 18 днів.
За результатом розгляду заяви від 04.02.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 11.02.2025 прийнято рішення №2264213945 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 21 рік (вих. №4345/03-16 від 13.02.2025).
Позивач звернулась до суду, вважаючи протиправним рішення пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії за віком, яке є предметом розгляду у цій справі.
Мотивуючи свою позицію позивач вказує на те, що 11.02.2025 надійшло рішення про відмову у призначенні пенсії і зазначає в позові номер та дату рішення, яке просить скасувати в судовому порядку - рішення від 13.02.2025 за № 4345/03-16.
До матеріалів позовної заяви позивачем рішення від 13.02.2025 за № 4345/03-16 не надане, а надане рішення Головного управління ПФУ в Донецькій області від 11.02.2025 за №2264213945 (вих. №4345/03-16 від 13.02.2025) про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Отже, судом надається оцінка наявному в матеріалах справи рішенню ГУ ПФУ в Донецькій області від 11.02.2025 за №2264213945. Номер і дата, на яку посилається позивач є датою та номером вихідної кореспонденції (вих. №4345/03-16 від 13.02.2025).
Так, у рішенні ГУ ПФУ в Донецькій області зазначається, що необхідний страховий стаж відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 за №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: починаючи з 1 січня 2018 року після досягнення 63 років з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року становить - 21 - 31 років.
В результаті розгляду заяви ОСОБА_1 її страховий стаж становить - 20 років 4 місяці 18 днів.
Але при цьому до страхового стажу не враховані періоди роботи з 26.05.1994 по 13.03.1996, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 від 15.12.1980 відсутній запис - дата та наказ на звільнення.
Отже, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 21 рік, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідачем-2 у відзиві зазначено про те, що для підтвердження вказаного періоду роботи відповідно до пункту 3 Порядку №637 позивачем надано довідки Архівного відділу виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області від 06.10.2022 за № 04-01/467 та № 04- 01/468, від 17.10.2022 № 517/04-01, згідно з якими ОСОБА_1 значиться штукатуром з травня 1994 по грудень 1995, згідно з відомостями нарахування заробітної плати з березня по грудень 1995 заробітна плата не нараховувалась.
Водночас пенсійний орган посилається на акт перевірки від 30.01.2025 за № 1800-0904-1/653 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, згідно з яким, нібито, період роботи ОСОБА_1 в Лебединському МПП «Вікторія», який підтверджується первинними документами та записами у них - з травня 1994 року по лютий 1995 року, зараховано до страхового стажу.
Так, пенсійним органом зазначено, що на підставі проведеної перевірки ОСОБА_1 до страхового стажу враховано період роботи в Лебединському МПП «Вікторія» з 15.05.1994 по 15.02.1995.
Однак будь-яких доказів зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача відповідачем-2 ні до відзиву, ні до апеляційної скарги не надано, відповідного розрахунку стажу, зокрема, в акті перевірки від 30.01.2025 за № 1800-0904-1/653 не наведено. Водночас відповідне рішення ГУ ПФУ в Донецькій області (а.с.12), яке датоване 11.02.2025, не містить посилання на Акт перевірки від 30.01.2025. 
Матеріали справи, зокрема - рішення від 11.02.2025 (а.с.12) та розрахунок стажу (а.с.13), свідчать про те, що до страхового стажу ОСОБА_1 фактично не було зараховано період з 26.05.1994 по 13.03.1996, тобто ті періоди, на яких наголошує позивач у позові. 
Отже, посилання позивача щодо визначення в прохальній та в мотивувальній частині позову відповідного періоду, а саме - періоду з 26.05.1994 по 13.03.1996, який позивач просить зарахувати до стажу, обґрунтовано визнане судом першої інстанції правомірними. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що пенсійним органом безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 26.05.1994 по 13.03.1996 та дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.02.2025 за №2264213945 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 21 рік (вих. №4345/03-16 від 13.02.2025), є необґрунтованим (передчасним) і недобросовісним, а тому його належить скасувати (порушення приписів пунктів 3 і 5 частини 2 статті 2 КАС України).
Обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.02.2025 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по суті розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування "№ 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж -період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 56 Закону України від 54.11.1991 за № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).
За приписами п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі також – Інструкція № 58).
Згідно з пунктом 1.1. Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції № 58).
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції № 58).
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції № 58).
Як убачається з матеріалів справи, 26 травня 1994 року ОСОБА_1 влаштувалась на роботу до Лебединського малого приватного підприємства «Вікторія» на посаду штукатура та пропрацювала там до 13 березня 1996 року, про що був зроблений запис до її трудової книжки.
Після отримання відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 звернулась до архівного відділу виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області, де отримала архівні довідки № 04-01/205 та 204/04-01 від 20.03.2025, в якій повідомлялося, що документи з кадрових питань (особового складу), відомості по нарахуванню заробітної плати за 1993-1995 роки Лебединського малого приватного підприємства «Вікторія» передані на зберігання до архівного відділу.
Щодо первинних документів про підтвердження періоду роботи та звільнення ОСОБА_1 , то їх немає можливості надати, оскільки в архівний документ (наказ про звільнення) не вдалося знайти.
Водночас у трудовій книзі ОСОБА_1 (а.с.14-17) зазначається, що вона дійсно була прийнята на посаду штукатура в Лебединське мале приватне підприємство «Вікторія» - Наказ №40 від 26.05.1994 і пропрацювала там до 13.03.1996 (а.с.15-16).
У спірному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначено, що до страхового стажу ОСОБА_2 не зараховано період роботи з 26.05.1994 по 13.03.1996, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 від 15.12.1980 відсутній запис - дата та наказ на звільнення.
Так, в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 наявні записи:
- 26.05.1994 прийнята штукатуром Лебединське мале приватне підприємство «Вікторія», нак. № 40 від 26.05.1994, завірений печаткою;
- 13.03.1996 звільнена за власним бажанням, дата та номер наказу на звільнення відсутні.
Проте колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що зазначені недоліки не можуть бути належною підставою для неврахування відповідного періоду до страхового стажу позивача, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Окрім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а та від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.
Колегія суддів звертає увагу, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Позивач як громадянин України, стаж якого підтверджений трудовою книжкою, що є основним документом, який підтверджує трудовий стаж, має право на відповідний соціальний захист з боку держави. Водночас держава в особі своїх органів не може відмовляти у виконанні своїх позитивних зобов`язань, в цьому випадку у наданні соціального захисту, з формальних підстав. 
Згідно з пп.2 п.6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за №28-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за №40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.
Тобто законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.
Отже, відповідачу слід врахувати, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачу надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Такі висновки узгоджуються з правою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Отже, посилання пенсійного органу на недоліки трудової книжки не може бути підставою для відмови у врахуванні спірного періоду роботи позивача до страхового стажу при призначенні пенсії за віком.
Враховуючи наведені норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу період роботи позивача з 26.05.1994 по 13.03.1996, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.02.2025 за №2264213945 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 21 рік (вих. №4345/03-16 від 13.02.2025), є необґрунтованим (передчасним), а тому його належить скасувати (порушення приписів пунктів 3 і 5 частини 2 статті 2 КАС України).
Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.
Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, вона має право звернутися до суду та просити про їх захист у спосіб, передбачений у ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, спираючись на ч.2 ст.245 КАС України.
Водночас у частинах 3 та 5 ст.245 КАС України встановлено спеціальні способи захисту порушених прав, які застосовуються за наявності певних обставин, індивідуально в кожному окремому випадку. Зокрема, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень учинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, по захист яких він звернувся до суду.
Враховуючи обґрунтованість висновку суду про безпідставність незарахування відповідачем-2 до страхового стажу періоду роботи позивача з 26.05.1994 по 13.03.1996, скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.02.2025 за №2264213945, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.02.2025 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по суті розгляду справи, є належним способом захисту прав позивача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 у справі № 480/2857/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова