Справа № 175/18793/25
Провадження № 2/175/3924/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
"21" травня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючого судді Войтуха О.М.,
з участю секретаря Волошка А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, в якому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 23 липня 2024 року №1106 , а саме: суму основного боргу у розмірі 109 400 грн; суму штрафу відповідно до п.7 Договору у розмірі – 36 570 грн; суму штрафу відповідно до п.7 Договору у розмірі – 32 820 гривень та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн.
Позов мотивований тим, між ТОВ «АГРОФІРМА «ДНІПРОПЕТРОВСЬКА» та ОСОБА_2 укладений договір позики від 23 липня 2025 року зареєстрованого за № 1106 (далі – «Договір»), відповідно до якого Позивач надав, а ОСОБА_1 прийняла грошову позику у розмірі 200 000 грн (двісті тисяч) гривень.
Відповідно до п. 3 Договору Повернення зазначеної в п.1 Договору суми позики має бути здійснене Позичальником Позикодавцю у повному обсязі, не пізніше 23 серпня 2025 року включно.
Проте, станом на день звернення позивача до суду Відповідач не повернула позику у повному обсязі.
Відповідачем було сплачено лише 90 600 грн., що підтверджується платіжним дорученням №294 від 07 серпня 2025 року, № 295 від 08 серпня 2025 року, платіжним дорученням №469 від 08 вересня 2025 року, платіжним дорученням № 259548520 від 25 серпня 2025 року та №827 від 29 жовтня 2025 року.
Таким чином, на дату подання позову сума основного боргу складає 109 400 грн. 
Відповідно до п.6 Договору у випадку повного або часткового не повернення позики в строк зазначений у п.3 цього Договору, Позичальник виплачує Позикодавцеві штраф у розмірі 30% від вартості несвоєчасно поверненої позики.
Відповідно до п.7 Договору У випадку порушення строку повернення позики на 60 днів, Позичальник виплачує Позикодавцеві додатково штраф в розмірі 30% від вартості несвоєчасно поверненої позики.
Таким чином, враховуючи строк прострочення повернення позики на 65 днів станом на дату подання цього позову, у Відповідача перед Позивачем виникли зобов`язання не тільки з повернення основної суми боргу, що складає 109 400 грн, а й штрафних санкцій за п.6 Договору у розмірі 36 570 грн. та за п.7 Договору у розмірі 32 820 грн.
Таким чином, сума основної заборгованості складає 178 790 гривень
Враховуючи наведене, позивач змушений звернутися до суду у зв`язку з порушеним зобов`язанням.
Представник відповідача Ключенкова Х.В. надала суду відзив на позовну заяву, в якій просила суд відмовити в позовній заяві в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» суми з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» суми штрафу відповідно до п. 7 Договору в розмірі – 32 820 грн. Оскільки Указом Президента України N 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено і такий діє по тепер.
15 квітня 2026 року до суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою, представник позивача просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача 109 400 (сто дев`ять тисяч чотириста гривень), що складає суму основного боргу за договором позики від 23 липня 2025 року.
06 травня 2026 року до суду надійшло клопотання відповідача про розстрочку за виконання рішення суду, згідно з яким представник відповідача просила розстрочити виконання судового рішення у справі №175/18793/25 строком на 6 (шість) місяців; встановити порядок виконання рішення суду шляхом сплати заборгованості рівними частинами у розмірі 18 233 грн 33 коп. щомісячно; визначити строк сплати кожного платежу – до 22 числа відповідного місяця.
22 травня 2026 року до суду надійшло пояснення Представника позивача Захаровою Т.В., в якому остання просила відмовити у задоволенні клопотання Відповідача про розтермінування рішення суду та прийняти рішення про стягнення заборгованості в розмірі 109 400 грн.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ТОВ «АГРОФІРМА «ДНІПРОПЕТРОВСЬКА» та ОСОБА_2 укладений договір позики від 23 липня 2025 року зареєстрованого за № 1106 (далі – «Договір»)
Відповідно до якого Позивач надав, а ОСОБА_1 прийняла грошову позику у розмірі 200 000,00 грн (двісті тисяч) гривень.
Відповідно до п. 3 Договору Повернення зазначеної в п.1 Договору суми позики має бути здійснене Позичальником Позикодавцю у повному обсязі, не пізніше 23 серпня 2025 року включно.
Проте, Відповідач не повернула позику у повному обсязі.
Передача коштів за договором позики підтверджується доказами, що надані позивачем до матеріалів справи, а саме: 
- розпискою, що написана власноруч ОСОБА_1 від 23 липня 2025 року;
- касовими ордерами №111 від 18 липня 2025 року на суму 50 000 грн, № 112 від 21 липня 2025 року на суму 50 000 грн, №114 від 22 липня 2025 року на суму 50 000 грн та №115 від 23 липня 2025 року на суму 50 000 грн.
Надалі відповідачем ОСОБА_1 було здійснено часткове погашення позики в сумі 90 600,00 грн., що підтверджується:
- прибутковим касовим ордером №294 від 07 серпня 2025 року на суму 30 000 грн;
- прибутковим касовим ордером №295 від 08 серпня 2025 року на суму 30 000 грн;
- платіжною інструкцією №259548520 від 25 серпня 2025 року на суму 10 000 грн;
- платіжною інструкцією №469 від 08 вересня 2025 року на суму 2500 грн;
- прибутковим касовим ордером №827 від 29 жовтня 2025 року на суму 18 100 грн.

Таким чином, на дату подання позову сума основного боргу складає 109 400 грн., з розрахунку: 200 000,00 грн - 90 600,00 грн. =109 400,00 грн
Відповідно до п.6 Договору у випадку повного або часткового не повернення позики в строк зазначений у п.3 цього Договору, Позичальник виплачує Позикодавцеві штраф у розмірі 30% від вартості несвоєчасно поверненої позики.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
У відповідності до вимог статті 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Суд констатує, що матеріали справи не містять доказів повернення повної суми грошових коштів станом на день розгляду справи, а відтак право позивача є порушеним.
Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить із такого.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 та 2 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування
У п. 7.48., 7.49 постанови ВП ВС від 20.12.2024 року у справі №910/21682/15 зазначено, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Стосовно заяви представника відповідача про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 129 - 1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч. 2ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічні положення закріплені встатті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.
Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.
Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.
Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.
В той же час, згідно з ч.5ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.
Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №810/4643/18 зазначив, що це питання суд вирішує із врахуванням конкретних обставин а справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту. У випадку розстрочення (відстрочення) виконання свого рішення суд, який здійснює контроль за його виконанням, повинен забезпечити баланс публічного і приватного інтересів.
Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18.
Відповідно до положень ч. 1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Так, представник відповідача, стверджує, що відповідач перебуває у складному матеріальному становищі, а саме: 
-з серпня 2025 року не має стабільного доходу, що підтверджується матеріалами справи та поданим відзивом в яких наявний доказ - форма ОК-5 на ім`я ОСОБА_1 ;
-має обмежені фінансові можливості для одноразового погашення всієї суми заборгованості.
Враховуючи зазначене, представник відповідача вважає, що відповідачка не ухиляється від виконання зобов`язання та має намір добровільно погасити заборгованість, у зв`язку з цим просить суд про розстрочку виконання рішення суду.
Проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що представником відповідача не наведено належних доказів, що підтверджують скрутне матеріальне становище відповідача, зокрема не надано налаежних доказів щодо відсутності у відповідача у власності обєктів нерухомого та рухомого майна, відсудності грошових коштів на банківських рахунках, та інше.
Враховуючи вищевикладене, суд залишає клопотання представника відповідача Ключенкової Х.В. про розстрочку виконання рішення суду без задоволення.
Враховуючи той факт, що відповідач взятих на себе боргових зобов`язань в строки передбачені договором належним чином не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
На підставі наведеного, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивачки 3028 грн. судового збору.
Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 526-530, 545, 599, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

 
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» до  ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» заборгованість за договором позики №1106 від 23 липня 2025 року в розмірі 109 400,00 грн. (сто дев`ять тисяч чотириста гривень 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» судові витрати, які складаються зі сплаченої суми судового збору в розмірі 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень).
Реквізити сторін:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська», ЄДРПОУ: 33021106, місцезнаходження: 52031, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт Обухівка, вул. Солідарності, буд. 543.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Войтух