УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року
м. Київ
справа № 757/15796/26-к
провадження № 51-2259 ск 26
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду 
Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 травня 2026 року,
встановила: 
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2026 року задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах першого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчиненого внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України, ГСУ ДБР ОСОБА_6 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 62023000000000236 і продовжено строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до 8 місяців. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 травня 2026 року за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 відмовлено у відкритті апеляційного провадження, на підставі ч. 4 ст. 399 КПК.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про перевірку зазначеної ухвали апеляційного суду в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що зазначеною статтею Конституції України гарантується право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, виходячи з чого КПК визначає, в яких випадках і які саме рішення підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження окремих судових рішень, якими не завершується розгляд кримінального провадження по суті, має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції, та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Такі обмеження права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування встановлені законодавцем у статтях 309, 392 КПК.
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 309 КПК визначено перелік ухвал слідчих суддів, які підлягають апеляційному оскарженню під час досудового розслідування.
Приписами ч. 9 ст. 2951 КПК чітко визначено, що ухвала слідчого судді, прийнята за результатами розгляду клопотання про продовження строку досудового розслідування, оскарженню не підлягає.
За змістом ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2026 року задоволено клопотання слідчого та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні № 62023000000000236 до 8 місяців. 
Так, вказана ухвала слідчого судді прийнята, в порядку ч. 9 ст. 2951 КПК, за результатами розгляду клопотання про продовження строку досудового розслідування, та не зазначена в переліку ухвал слідчих суддів, передбаченому ч. 1 ст. 309 КПК, які підлягають апеляційному оскарженню.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.
Отже, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 , апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2026 року є рішенням, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому діяв відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК і постановив законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
При цьому, апеляційний суд вірно зазначив, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному, в аспекті положень ч. 2 ст. 55 Конституції України. Однак, реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Про що зазначено у рішенні Конституційного Суду України №19-рп від 14 листопада 2011 року.
З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги, доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 травня 2026 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7