КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8613/2026
Справа № 757/9615/25-ц

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

10 червня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Кашперської Т.Ц.,
суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря Діденка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Людмили Анатоліївни, подану представником ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2026 року, ухвалені у складі судді Комаревцевої Л.В. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Людмили Анатоліївни про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, зустрічним позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Людмили Анатоліївни до ОСОБА_2 про стягнення штрафу за розголошення інформації, що є адвокатською таємницею,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 

в с т а н о в и в :

В лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. на користь адвоката Рубана І.В. заборгованість в сумі 30000 грн. та судові витрати.
Позов мотивував тим, що 12 грудня 2024 року адвокатом Рубаном І.В. та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. було укладеного договір № UA-56/24 про надання правової допомоги. Відповідно до п. 1.1 договору клієнт (відповідач) доручає, а адвокат (позивач) приймає на себе зобов`язання з представництва інтересів та захисту прав клієнта під час розгляду справи № 120/15758/24 за позовом ГУ ДПС у Вінницькій області до клієнта про визнання протиправними дій, скасування державної реєстрації змін установчих документів, а клієнт зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. Сторони погодили, що розмір гонорару адвоката є фіксованим та складає 30000 грн. Пунктом 3 додатку № 1 до договору передбачено, що оплата гонорару адвоката по договору здійснюється клієнтом в повному обсязі протягом 10 робочих днів з дати набрання законної сили рішенням суду. Пунктом 4 додатку № 1 передбачено, що належним виконанням договору є ухвалення рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог до клієнта або виключення клієнта зі складу відповідачів у справі.
05 лютого 2025 року від клієнта надійшла заява про розірвання договору в односторонньому порядку. Пунктом 7.1 договору сторони визначили, що будь-яка із сторін може в односторонньому порядку розірвати даний договір, попередивши іншу сторону письмово за 14 днів. В той же час відповідно до умов п. 7.2 договору сторонами було визначено, що в разі дострокового розірвання даного договору суми, сплачені або які підлягають оплаті в рамках цього договору, підлягають перерахунку. В межах даного договору до моменту його розірвання адвокатом були надані правничі послуги в повному обсязі, визначені в даному договорі. За таких обставин клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар, визначений в п. 1 додатку № 1 до договору в повному обсязі, а саме в розмірі 30000 грн. Оскільки договір з 19 лютого 2025 року слід вважати розірваним, то в подальшому слід керуватися положеннями ч. 2 ст. 530 ЦК України, якою визначено, що боржник повинен виконати обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 
18 лютого 2025 року на адресу відповідача була направлена вимога щодо сплати за правничі послуги в повному розмірі. В межах справи № 120/15758/24 адвокатом було подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи, відзив на позовну заяву, клопотання про залучення до участі в справі третіх осіб, заперечення на відповідь на відзив, клопотання про долучення доказів, а також адвокат Рубан І.В. брав участь в судових засіданнях. Станом на день подання даної заяви відповідач розрахунків з позивачем не провела, чим порушила свої зобов`язання за договором в частині оплати послуг на суму 30000 грн.

В червні 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь штраф за розголошення інформації, що є адвокатською таємницею, в розмірі 80000 грн., покласти на відповідача судові витрати.
Позов мотивувала тим, що згідно п. 4.1, 4.2, 4.5 договору про надання правової допомоги від 12 грудня 2024 року № UA-56/24, укладеного нею з адвокатом Рубаном І.В., інформація про клієнта, яка стала відома адвокату при виконанні даного договору, є адвокатською таємницею і не може бути передана третім особам без попередньої письмової згоди клієнта. Адвокат зобов`язується забезпечити умови, що виключають доступ сторонніх осіб до адвокатської таємниці або її розголошення. Адвокат забезпечує захист персональних даних про клієнта, якими він володіє, відповідно до законодавства з питань захисту персональних даних.
Вказувала, що предметом розгляду первісного позову є стягнення заборгованості за договором від 12 грудня 2024 року № UA-56/24, при цьому позовна заява від імені ОСОБА_2 складена та підписана його представником Скрипчуком М.С., який є адвокатом та діє на підставі договору про надання правничої допомоги № 2502/25-1 від 25 лютого 2025 року, що зазначено в ордері. На підтвердження заявлених позивачем вимог у якості доказів представником Скрипчуком М.С. долучено договір від 12 грудня 2024 року № UA-56/24, відзив на позовну заяву, клопотання про залучення до участі в справі третіх осіб, заперечення на відповідь на відзив, клопотання про долучення доказів. Вказані документи є адвокатською таємницею і не могли бути передані третім особам без попередньої письмової згоди клієнта Таким чином, ОСОБА_2 допущені чисельні порушення вимог договору про надання правничої допомоги, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики
Згідно п. 6.4 договору, за розголошення інформації, яка є адвокатською таємницею і зазначеної в п. 4.1 договору, адвокат зобов`язується сплатити клієнту штраф у сумі, еквівалентній 10 мінімальним заробітним платам в Україні станом на момент виявлення такого порушення.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 без письмової згоди клієнта ОСОБА_3 було передано представнику (адвокату) Скрипчуку М.Є. документи у справі № 120/15758/24, що становлять адвокатську таємницю та розголошено персональні дані клієнта, то відповідно з ОСОБА_2 відповідно до п. 6.4 договору підлягає стягненню штраф у розмірі 80000 грн., що дорівнює 10000 мінімальним заробітним платам в Україні станом на момент виявлення такого порушення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року первісний позов задоволено, стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. на користь адвоката Рубана І.В. заборгованість в сумі 30000 грн. та витрати по сплаті судового збору 968,96 грн., зустрічний позов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. залишено без задоволення.
Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2026 року стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. на користь адвоката Рубана І.В. витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн., в задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. в особі представника Бойкініча Р.С., не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року, додаткове рішення від 02 лютого 2026 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити, а також відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалась на те, що судом першої інстанції не враховано, що адвокатом Рубаном І.В. в порушення вимог п. 7.2 договору про надання правничої допомоги не здійснено перерахунок за правничі послуги, що виключає стягнення з відповідача заборгованості за договором, оскільки встановити її дійсний розмір неможливо. Як передбачено п. 7.2 договору у разі дострокового розірвання даного договору суми, сплачені або які підлягають оплаті в рамках цього договору, підлягають перерахунку. ОСОБА_2 не здійснено перерахунок гонорару та заявлено про стягнення суми гонорару в повному обсязі в розмірі 30000 грн. Ні договором про надання правової допомоги, ні додатком до нього не деталізований обсяг правничих послуг та його відповідна вартість щодо кожної з них. Таким чином, у разі розірвання договору позивач зобов`язаний здійснити перерахунок сум, які підлягають оплаті, чого ним фактично здійснено не було.
Наголошувала, що договір про надання правової допомоги складав особисто позивач, і саме на нього покладена відповідальність за чіткий та зрозумілий зміст правочину, що узгоджується з усталеною судовою практикою, що викладена зокрема у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 753/11009/19. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.
Вказувала, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3 та 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem, і такий договір має тлумачитись проти того, хто його розробив. 
Посилалася на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 146/1094/21 про те, що при застосуванні умов договору при вирішенні спору суд здійснює тлумачення змісту договору, навіть за відсутності позовної вимоги про тлумачення. Однак суд першої інстанції всупереч усталеній судовій практиці не тільки не здійснив тлумачення змісту п. 7.2 правочину, а і залишив відповідні заперечення відповідача поза увагою.
Наводила правила тлумачення правочину, вказані у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 753/11009/19, вказувала, що є очевидним, що у разі дострокового розірвання договору здійснення перерахунку за надані послуги є обов`язком, а не правом адвоката, і має бути здійснено ним у будь-якому випадку, незважаючи на повне або часткове виконання умов правочину.
Вказувала на помилковість висновків суду щодо належного виконання умов договору, оскільки постановою апеляційного суду від 11 червня 2025 року у справі № 120/15758/24 постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Отже, жодна із умов, викладена в додатку № 1 до договору про надання правової допомоги, не настала, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. не виключено зі складу відповідачів у справі і щодо неї не ухвалено рішення про відмову в позові.
В частині зустрічного позову наводила зміст ст. 22 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо адвокатської таємниці, вказувала, що закон містить вичерпний перелік підстав, за яких адвокатом може бути розголошено адвокатську таємницю, а тому дії ОСОБА_2 , спрямовані на укладення договору про надання правничої допомоги з адвокатом Скрипчуком М.Є. та подальше надання йому інформації про клієнта ОСОБА_3 (процесуальних документів та її персональних даних) без її згоди, є неправомірними та порушують вимоги Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і Правил адвокатської етики. 
Наводила зміст ст. 627, ч. 1 ст. 526 ЦК України, п. 6.4 договору, яким передбачено обов`язок адвоката сплатити клієнту штраф за розголошення інформації, яка є адвокатською таємницею і зазначеної в п. 4.1 договору, вказувала, що оскільки позивачем за первісним позовом без письмової згоди клієнта ОСОБА_3 було передано представнику (адвокату) документи у справі № 120/15748/24, що становлять адвокатську таємницю, та розголошено персональні дані клієнта, то з ОСОБА_2 відповідно до п. 6.4 договору підлягає стягненню штраф у розмірі 80000 грн. Моментом виявлення порушення є 25 лютого 2025 року - день укладення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договору про надання правничої допомоги. 
Посилаючись на ст. 10 Правил адвокатської етики, вказувала, що адвокатська таємниця зберігається адвокатом безстроково, оскільки обов`язок її збереження не обмежений дією в часі, таким чином, обов`язок ОСОБА_2 як адвоката щодо збереження адвокатської таємниці є безстроковим і за наслідком розірвання договору не припиняється. 
Звертала увагу на протиріччя в рішенні суду, оскільки суд вважав, що положення договору в частині оплати позивачу гонорару діє до цього часу, проте положення договору, які встановлюють відповідальність позивача у вигляді штрафу за порушення умов правочину, втратили чинність для сторін з 19 лютого 2025 року.
Щодо оскарження додаткового рішення, вказувала, що при ціні позову в 30000 грн. представником позивача заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 60000 грн., суд першої інстанції стягнув ці витрати в сумі 20000 грн.
Посилалася на судову практику ЄСПЛ про те, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони бути фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, правові висновки Верховного Суду про те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї додатковий спосіб отримання доходу. Враховуючи особливості предмета спору, малозначність та складність справи, ціну позову, вважала, що стягнуті з відповідача на користь позивача витрати не відповідають критеріям розумності та справедливості.
Зазначала, що адвокат Рубан І.В. є фахівцем в галузі права і може самостійно представляти свої інтереси в суді, тому у нього відсутні будь-які об`єктивні перешкоди для здійснення самопредставництва власних інтересів щодо захисту своїх прав. 
Наводила зміст ст. 13 ЦК України, правові висновки Верховного Суду в постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 446/1942/19 про добросовісність як одну із основоположних засад цивільного законодавства, вважала дії позивача недобросовісними і можуть кваліфікуватись судом як зловживання правом.

Відповідачем ОСОБА_2 у особі представника ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення без змін, покласти на відповідача судові витрати.
Вважав безпідставними доводи апеляційної скарги про необхідність перерахунку задля встановлення дійсного розміру заборгованості за договором, оскільки у додатку № 1 до договору було визначено деталізований перелік послуг, які надаються в рамках договору, і позивачем був підготовлений акт приймання-передачі наданих правничих послуг за договором, який разом з повторною вимогою про сплату гонорару за договором був направлений відповідачу електронною поштою 29 травня 2025 року. В акті містився деталізований перелік послуг і сума гонорару адвоката. Після надсилання акту відповідач не заявляла жодних заперечень стосовно об`єму послуг та розміру гонорару адвоката. В суді першої інстанції також досліджувалися документи, які були складені позивачем під час надання послуг з правової допомоги відповідачу в рамках укладеного договору. Щодо вказаних послуг від відповідача не надходило жодних заперечень і зауважень, ані під час дії договору, ані під час судового розгляду, отже ці послуги сторони вважають наданими і наразі відсутня необхідність в наведенні їх переліку. Більше того, обсяг наданих послуг не впливає на кінцевий гонорар адвоката у зв`язку з тим, що він є фіксованим.
Вказував, що за результатом розгляду справи № 120/15758/24 судом було ухвалене рішення, яким у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, тобто був досягнутий максимальний позитивний результат від надання правничих послуг. Оскільки гонорар за договором є фіксованим, а до моменту його розірвання позивачем надано всі передбачені послуги, перерахунок гонорару не проводився.
Звертав увагу, що відповідач, посилаючись на відсутність перерахунку гонорару позивачем, не надавала ані позивачу, ані до суду контррозрахунку та не вказувала суму гонорару, з якою вона згодна і проти якої заперечує з відповідним обґрунтуванням, а всі заперечення зводяться до формального посилання на необхідність здійснення перерахунку.
Вважав недоречними аргументи відповідача стосовно тлумачення договору, оскільки зміст договору є зрозумілим для обох сторін. Також посилання скаржника на обов`язок перерахунку гонорару є безпідставними, оскільки ним була надіслана вимога з чітко визначеною сумою, яка, на думку позивача і згідно умов договору, підлягає оплаті відповідачем за надані послуги.
Стосовно твердження ОСОБА_3 про неналежне виконання умов договору, пояснював, що предметом договору було представництво інтересів в суді першої інстанції, при цьому відповідач особисто розірвала договір в односторонньому порядку, що позбавило можливості позивача впливати на результат розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Тобто в межах предмета договору позивачем були надані всі послуги, а результат їх надання відповідав умові, передбаченій в п. 4 додатку № 1 до договору.
Щодо зустрічного позову, наводив зміст ч. 2 ст. 653 ЦК України, яка регулює правові наслідки розірвання договору, зазначав, що положення договору, які встановлюють обов`язок збереження адвокатської таємниці та передбачають штраф за її розголошення, є зобов`язаннями, які виникають в рамках договірних правовідносин. З моменту розірвання договору ці зобов`язання між сторонами припинилися. Після того, як ОСОБА_3 не виконала вимогу ОСОБА_2 у визначений строк до 25 лютого 2025 року, його права було порушено і лише після цього він уклав договір про надання правової допомоги та передав адвокату необхідні і достатні документи для захисту своїх інтересів та представництва інтересів у суді. Договірна санкція, передбачена п. 4.5 договору, могла бути застосована, якщо порушення б мало місце під час дії договору. Проте, як відомо з обставин справи, договір припинив дію 19 лютого 2025 року, а передача документів позивачем його представнику відбулась 25 лютого 2025 року. 
Більше того, невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати гонорару є порушенням його умов і фактичним пред`явленням вимог до адвоката у зв`язку з його адвокатською діяльністю. Захист своїх прав та інтересів є конституційним правом кожної особи, ОСОБА_2 не розголошував інформацію безпідставно чи із зловживанням, а передав інформацію іншому адвокату виключно для судового захисту прав та інтересів адвоката Рубана І.В. у судовому процесі.
В частині оскарження додаткового рішення посилався на нерелевантність правових висновків у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 446/1942/19, на яку містяться посилання в апеляційній скарзі, вказував, що позивач, в першу чергу як людина, мав право на укладення договору з іншим адвокатом для представництва його інтересів. Наявність свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не позбавляє його володільця на отримання правової допомоги в інших фахівців в галузі прав. 

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що позивач фактично надав правничу допомогу за договором № UA-56/24 від 12 грудня 2024 року, належно його виконав, що підтверджується копіями процесуальних документів, водночас відповідач не здійснила оплату гонорару.
Відмовляючи приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. в зустрічному позові, суд першої інстанції виходив із того, що на момент вчинення дій, які інкримінуються адвокату, договір уже не діяв, підстави для застосування договірної відповідальності відсутні, крім того, судом враховано, що передача документів іншому адвокату була здійснена виключно з метою судового захисту порушеного права на оплату правничої допомоги, а доказів того, що інформація була поширена третім особам, використана поза межами судового процесу або спричинила шкоду позивачу за зустрічним позовом, суду не надано.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 12 грудня 2024 року адвокат Рубан І.В. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. уклали договір № UA-56/24 про надання правової допомоги, за умовами п. 1 якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання з представництва інтересів та захисту прав клієнта в Вінницькому окружному адміністративному суді під час розгляду справи № 120/15758/24 за позовом ГУ ДПС у Вінницькій області до клієнта та Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, третя особа ТОВ «Сільгосплан», про визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації змін до установчих документів, зобов`язання вчинити дії, а клієнт зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.
Згідно п. 4.1, 4.2 договору інформація про клієнта, яка стала відома адвокату при виконанні даного договору, а також питання, за якими клієнт звернувся до адвокату, зміст порад, консультацій, роз`яснень адвоката, складені ним документи, інформація, яка зберігається на електронних носіях, та інші документи і дані, отримані адвокатом під час здійснення адвокатської діяльності, є адвокатською таємницею і не може бути передана третім особам без попередньої письмової згоди клієнта. Адвокат зобов`язується забезпечити умови, що виключають доступ сторонніх осіб до адвокатської таємниці або її розголошення.
Згідно п. 5.1 порядок оплати і вартість послуг адвоката, що надаються в рамках реалізації цього договору, визначається в додатку № 1 до договору і є його невід`ємною частиною.
Згідно п. 6.4 договору за розголошення інформації, яка є адвокатською таємницею і зазначеної в п. 4.1 даного договору, адвокат зобов`язується сплатити клієнту штраф у сумі, еквівалентній 10 мінімальним заробітним платам в Україні станом на момент виявлення такого порушення. 
Згідно п. 7.1 договору будь-яка із сторін може в односторонньому порядку розірвати даний договір, попередивши іншу сторону письмово за 10 днів.
Згідно п. 7.2 у разі дострокового розірвання даного договору суми, сплачені або які підлягають оплаті в рамках цього договору, підлягають перерахунку (а. с. 81 - 83 т. 1).

Згідно п. 1 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги, розмір гонорару адвоката за правову допомогу по даному договору є фіксованим та складає 30000 грн.
Згідно п. 2 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги, в межах даного договору адвокат надає клієнту наступні правничі послуги: ознайомлення з наявними матеріалами справи та їх аналіз, збір необхідної інформації та доказів, формування правової позиції щодо захисту інтересів клієнта, підготування відзиву на позовну заяву, заперечень на відповідь на відзив, необхідних процесуальних та інших документів, в тому числі заяви, адвокатські запити, клопотання. Довідки, скарги та інші документи, аналіз судової практики з аналогічних спорів, представництво інтересів клієнта в суді (в суді першої інстанції) під час розгляду справи.
Згідно п. 3 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги, оплата гонорару адвоката по даному договору здійснюється клієнтом в повному обсязі протягом 10 робочих днів з дати набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно п. 4 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги, належним виконанням даного договору в частині представництва інтересів клієнта в суді слід вважати ухвалення рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог до клієнта або виключення клієнта зі складу відповідачів у даній справі (а. с. 84 - 85 т. 1).
Згідно п. 5, 6 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги, додатково до розміру гонорару адвоката, визначеного в п. 1 даного додатку № 1 до договору клієнт за результатом розгляду справи, що є предметом цього договору, зобов`язується сплатити «гонорар успіху». Розмір «гонорару успіху» складає 10 % від розміру гонорару, визначеного в п. 1 даного додатку № 1 до договору, та підлягає сплаті клієнтом протягом 10 робочих днів з дати набрання судовим рішенням законної сили.

У межах справи № 120/15758/24 ОСОБА_2 підготовлено та подано до Вінницького окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву від 19 грудня 2024 року (а. с. 70 - 80 т. 1), клопотання про залучення третьої особи від 19 грудня 2024 року (а. с. 107 - 110 т. 1), заперечення на відповідь на відзив від 26 грудня 2024 року (а. с. 86 - 99 т. 1), заяву про вступ у справу як представника та надання доступу до електронної справи від 03 лютого 2025 року (а. с. 101 - 103 т. 1), клопотання про долучення доказів від 05 лютого 2025 року (а. с. 104 - 106 т. 1).

05 лютого 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. направила на ім`я адвоката Рубана І.В. заяву, в якій просила розірвати договір про надання правової допомоги від 12 грудня 2024 року і підтвердити розірвання договору у встановленому порядку (а. с. 100 т. 1).

18 лютого 2025 року ОСОБА_2 направив на електронну пошту приватного нотаріуса Лищук Л.А. вимогу про сплату гонорару у визначений строк (а. с. 66 т. 1).
За змістом вимоги ОСОБА_2 посилався на зміст п. 7.2 договору, п. 1 додатку № 1 до договору, повідомляв, що в межах даного договору до моменту його розірвання адвокатом були надані правничі послуги в повному обсязі, визначені в даному договорі, і за таких обставин клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар, визначений в п. 1 додатку № 1 до договору в повному обсязі, а саме в розмірі 30000 грн. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, вимагав сплатити протягом 7 календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше 25 лютого 2025 року, гонорар адвоката в розмірі 30000 грн. на зазначений поточний рахунок (а. с. 66 - 67 т. 1).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 120/15758/24 у задоволенні позову ГУ ДПС у Вінницькій області до державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Лищук Л.А., Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, третя особа ТОВ «Сільгосплан», про визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації змін до установчих документів, зобов`язання вчинити дії відмовлено (а. с. 111 - 117 т. 1).
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 120/15758/24 апеляційну скаргу ГУ ДПС у Вінницькій області задоволено частково. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року скасовано та прийнято нову постанову. Позов задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Лищук Л.А. в частині внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.12.2023 13:25:28 запису 1003071070013001934 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу: "Зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою. Зміна кінцевого бенефіціарного власника або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника. Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи. Зміна місцезнаходження юридичної особи. Зміна найменування юридичної особи (повного та/або скороченого). зміна структури власності. Зміна установчих документів". 
В задоволенні позову в іншій частині, а саме: "Визнати неправомірними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Лищук Людмили Анатоліївни в частині внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.12.2023 13:25:28 запису 1003071070013001934 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу: "Зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою. Зміна кінцевого бенефіціарного власника або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника. Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи. Зміна місцезнаходження юридичної особи. Зміна найменування юридичної особи (повного та/або скороченого). Зміна структури власності. Зміна установчих документів" та "Зобов`язати Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради скасувати реєстраційну дію державного реєстратора - приватного нотаріуса Лишук Людмили Анатоліївни в частині внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.12.2023 13:25:28 запису 1003071070013001934 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу: "Зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою. Зміна кінцевого бенефіціарного власника або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника. Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи. Зміна місцезнаходження юридичної особи. Зміна найменування юридичної особи (повного та/або скороченого). Зміна структури власності. Зміна установчих документів" відмовлено (а. с. 222 - 230 т. 1).

26 лютого 2025 року ОСОБА_2 уклав з адвокатом Скрипчуком М.Є. договір про надання правничої допомоги № 2502/25-1, на підставі якого адвокатом Скрипчуком М.Є. видано ордер № 1363738 на надання правничої допомоги ОСОБА_2 (а. с. 5 т. 1) та подано позовну заяву до приватного нотаріуса КМНО Лищук Л.А. про стягнення заборгованості за договором № UA-56/24 від 12 грудня 2024 року про надання послуг.

Під час розгляду справи, 29 травня 2025 року ОСОБА_2 направив на електронну пошту приватного нотаріуса Лищук Л.А. повторну вимогу про сплату гонорару у визначений строк (а. с. 180 т. 1).
За змістом вимоги ОСОБА_2 просив не пізніше 31 травня 2025 року сплатити гонорар адвоката в розмірі 30000 грн. на вказаний поточний рахунок. До вимоги долучено проект акту приймання-передачі наданих правничих послуг, у якому наведено найменування послуги та період її надання (ознайомлення з матеріалами справи та їх аналіз, аналіз судової практики з аналогічних спорів, формування правової позиції щодо захисту інтересів клієнта, збір необхідної інформації по справі - з 12 грудня 2024 року по 18 грудня 2024 року, підготування відзиву на позовну заяву та клопотання про залучення третіх осіб - з 18 грудня 2024 року по 19 грудня 2024 року, завантаження та відправлення суду та сторонам через Електронний суд відзиву на позовну заяву та клопотання - 19 грудня 2024 року, участь в судовому засіданні, ознайомлення та аналіз з відповіддю позивача на відзив по справі - з 24 грудня 2024 року по 24 грудня 2024 року, підготування заперечень на відповідь на відзив позивача - з 25 грудня 2024 року по 26 грудня 2024 року, завантаження та відправлення суду та сторонам через Електронний суд заперечень на відповідь на відзив - з 26 грудня 2024 року по 26 грудня 2024 року, участь в судовому засіданні - 08 січня 2025 року, 22 січня 2025 року, підготування клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, завантаження та відправлення суду та сторонам через Електронний суд клопотання, участь в судовому засіданні - 05 лютого 2025 року, підготування заяви про розгляд справи у відсутність представника, підготування клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, завантаження та відправлення суду та сторонам через Електронний суд заяви - 19 лютого 2025 року), на загальну суму 30000 грн. (а. с. 181 - 184).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) (далі - Закон) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно із частиною першою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).
За змістом положень статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору. 

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 28 Правил адвокатської етики передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Адвокат має право вимагати від клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, попередньої виплати гонорару та/або компенсації можливих витрат, пов`язаних з виконанням доручення. 

Встановивши з наявних в матеріалах справи копій процесуальних документів у адміністративній справі № 120/15758/24, що позивач фактично надав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. правничу допомогу, зокрема: підготував та подав відзив на позов, подавав клопотання, заперечення, заяви, здійснював представництво інтересів відповідача у судових засіданнях, водночас, за ініціативою відповідача договір було розірвано з 19 лютого 2025 року, та не здійснено оплату гонорару, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, що у відповідача виник обов`язок оплатити фактично надані послуги, отже, первісні позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що адвокатом Рубаном І.В. в порушення вимог п. 7.2 договору про надання правничої допомоги не здійснено перерахунок за правничі послуги, при цьому ні договором про надання правової допомоги, ні додатком до нього не деталізований обсяг правничих послуг та його відповідна вартість щодо кожної з них, що виключає стягнення з відповідача заборгованості за договором, встановити дійсний розмір якої неможливо.

Апеляційний суд звертає увагу, що конкретний порядок і форма здійснення перерахунку сум, які підлягають сплаті за договором про надання правової допомоги № UA-56/24 від 12 грудня 2024 року, пунктом 7.2 договору не передбачені. Водночас, відсутність цих умов у договорі не робить його умови неясними, нечіткими або незрозумілими, оскільки здійснення перерахунку таким чином покладається на розсуд сторін, в зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що умови договору в даному випадку мали тлумачитися судом першої інстанції contra proferentem, тобто проти ОСОБА_2 , який ці умови розробив. 

Так, 18 лютого 2025 року ОСОБА_2 направив на електронну пошту приватного нотаріуса Лищук Л.А. вимогу про сплату гонорару у визначений строк, у якій посилався на зміст п. 7.2 договору, п. 1 додатку № 1 до договору, зазначав, що в межах даного договору до моменту його розірвання адвокатом були надані правничі послуги в повному обсязі, визначені в даному договорі, і за таких обставин клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар, визначений в п. 1 додатку № 1 до договору в повному обсязі, а саме в розмірі 30000 грн.
У подальшому під час розгляду справи 28 травня 2025 року ОСОБА_2 направив на електронну пошту приватного нотаріуса Лищук Л.А. повторну вимогу про сплату гонорару у визначений строк, в якій, долучивши до вимоги проект акту приймання-передачі наданих правничих послуг на загальну суму 30000 грн., просив не пізніше 31 травня 2025 року сплатити гонорар адвоката в розмірі 30000 грн. на вказаний поточний рахунок. 

Апеляційний суд враховує, що матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем заперечень і зауважень щодо послуг, наданих ОСОБА_2 в межах договору про надання правової допомоги № UA-56/24 від 12 грудня 2024 року у справі № 120/15758/24.

Таким чином, перерахунок сум у відповідності до п. 7.2 договору ОСОБА_2 було здійснено, і оскільки фактично всі послуги за договором станом на час його розірвання вже були надані, а гонорар є фіксованим, заявлено вимогу про повну їх оплату в погодженому сторонами розмірі, в той час як відповідач, посилаючись на відсутність перерахунку гонорару позивачем, не надавала ані позивачу, ані до суду контррозрахунку та не вказувала суму гонорару, з якою вона згодна і проти якої заперечує з відповідним обґрунтуванням, а всі заперечення апеляційної скарги в цій частині зводяться до формального посилання на необхідність здійснення перерахунку та відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду щодо належного виконання умов договору, оскільки жодна із умов, викладена в п. 4 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги, не настала, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. не виключено зі складу відповідачів у справі і щодо неї не ухвалено рішення про відмову в позові, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом, з огляду на те, що оплата гонорару у повному фіксованому розмірі 30000 грн. згідно умов додатку № 1 до договору про надання правової допомоги, не ставиться в залежність від результату розгляду справи № 120/15758/24. 

Натомість, п. 5 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги сторони погодили сплату «гонорару успіху» за результатом розгляду зазначеної справи у розмірі 10 % від розміру фіксованого гонорару, і в межах даного позову вимоги про стягнення гонорару успіху ОСОБА_2 не заявлені.

Також апеляційний суд враховує, що предметом договору було представництво інтересів в суді першої інстанції, при цьому до закінчення розгляду справи відповідач особисто розірвала договір в односторонньому порядку, що позбавило можливості позивача впливати на результат розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 

Згідно ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.
Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Встановивши, що договір був розірваний з 19 лютого 2025 року, тоді як передача документів адвокату Скрипчуку М.Є. відбулася 25 лютого 2025 року, тобто після припинення дії договірних зобов`язань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що на момент вчинення дій, які інкримінуються адвокату, договір уже не діяв, тому підстави для застосування договірної відповідальності відсутні.

За даних обставин, доводи апеляційної скарги, що адвокатська таємниця зберігається адвокатом безстроково, оскільки обов`язок її збереження не обмежений дією в часі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_2 договірних санкцій та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд критично оцінює посилання апеляційної скарги, що суд першої інстанції, вважаючи положення договору, які встановлюють відповідальність позивача у вигляді штрафу за порушення умов правочину такими, що втратили чинність для сторін з 19 лютого 2025 року, водночас суперечливо зазначав, що інші положення договору в частині оплати позивачу гонорару діють до цього часу.

Так, обов`язок клієнта у випадку розірвання договору про надання правничої допомоги оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, передбачений ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому відповідний обов`язок відповідача виникає безпосередньо з акту цивільного законодавства, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 11 ЦК України.

Крім того, відмовляючи в зустрічному позові, судом першої інстанції враховано, що відповідно до частини 4 статті 22 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у разі пред`явлення клієнтом вимог до адвоката у зв`язку з адвокатською діяльністю адвокат звільняється від обов`язку збереження адвокатської таємниці в межах, необхідних для захисту своїх прав та інтересів, при цьому доказів того, що інформація була поширена третім особам, використана поза межами судового процесу або спричинила шкоду позивачу за зустрічним позовом, суду не надано.

Апеляційний суд приймає до уваги, що на підтвердження власних доводів та в обґрунтування вимог зустрічного позову приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. до матеріалів справи було долучено копію відповіді Національної асоціації адвокатів України від 14 травня 2025 року на її запит про надання роз`яснення, чи є в діях адвоката порушення вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики щодо розголошення адвокатської таємниці та інших пов`язаних питань. 
Національною асоціацією адвокатів України в межах компетенції надано роз`яснення ст. 21, 22, 33, 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 10, 31, 35 Правил адвокатської етики, зазначено, що обставини, викладені у зверненні щодо ймовірного порушення Правил адвокатської етики з боку адвоката можуть бути предметом перевірки та оцінки лише у порядку дисциплінарного провадження у кожному конкретному випадку кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури регіону (а. с. 147 - 148 т. 1).

Доказів притягнення адвоката Рубана І.В. до дисциплінарної відповідальності за розголошення адвокатської таємниці позивачем за зустрічним позовом не надано, а суд першої інстанції в межах розгляду цивільної справи не вправі надавати оцінку діям адвоката, які можуть бути предметом перевірки та оцінки лише у порядку дисциплінарного провадження відносно нього.

Також позивачем ОСОБА_2 до матеріалів справи долучено копію рішення Ради адвокатів України Національної асоціації адвокатів України № 117 від 18 жовтня 2025 року про затвердження роз`яснення щодо звільнення адвоката від обов`язку збереження адвокатської таємниці в межах, необхідних для захисту його прав і інтересів.
У рішенні Рада адвокатів України розглядала запит представника ОСОБА_2 - адвоката Скрипчука М.С., чи має право один адвокат передавати іншому адвокату договір про надання правничої допомоги та процесуальні документи, створені під час роботи з клієнтом, в контексті обставин, зазначених у зверненні, та виснувала, що під час звернення до суду, а також укладання договору про надання правничої допомоги з іншим адвокатом з метою стягнення в судовому порядку обумовленого, але несплаченого гонорару клієнтом за надання правничої допомоги, адвокат реалізує свої права на судовий захист та професійну правничу допомогу та звільняється від обов`язку збереження адвокатської таємниці (конфіденційної інформації) в межах, необхідних та достатніх для доведення свого права перед судом на отримання не оплаченої суми гонорару (а. с. 41 - 46 т. 2).

Наданим роз`ясненням, які надані органом адвокатського самоврядування як позивачу, так і відповідачу, висновки суду першої інстанції не суперечать і не спростовуються доводами апеляційної скарги, що закон містить вичерпний перелік підстав, за яких адвокатом може бути розголошено адвокатську таємницю, а тому дії ОСОБА_2 , спрямовані на укладення договору про надання правничої допомоги з адвокатом Скрипчуком М.Є. та подальше надання йому інформації про клієнта ОСОБА_3 (процесуальних документів та її персональних даних) без її згоди, є неправомірними та порушують вимоги Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і Правил адвокатської етики.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, хибного тлумачення норм матеріального права та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Після ухвалення рішення судом першої інстанції представник ОСОБА_2 - адвокат Скрипчук М.Є. в межах п`ятиденного строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 60000 грн.
До заяви долучено копію договору № 1606/25 від 16 червня 2025 року про надання правової допомоги, укладеного адвокатом Скрипчуком М.С. з ОСОБА_2 , за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання з представництва інтересів та захисту прав клієнта щодо участі в розгляді справи № 757/9615/25-ц в Дарницькому районному суді м. Києва за зустрічним позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. до клієнта про стягнення штрафу. Гонорар адвоката є фіксованим, складає 30000 грн. та підлягає оплаті протягом 15 днів з моменту набрання рішенням у справі законної сили (а. с. 107 - 108 т. 2);
копію додаткової угоди від 25 лютого 2025 року, за умовами якої клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання з представництва інтересів та захисту прав клієнта щодо участі в розгляді справи за позовом клієнта до приватного нотаріуса КМНО Лищук Л.А. про стягнення заборгованості. Гонорар адвоката є фіксованим, складає 30000 грн. та підлягає оплаті протягом 15 днів з моменту набрання рішенням у справі законної сили (а. с. 106 т. 2);
копію акта приймання-передачі наданих послуг від 29 січня 2026 року, за умовами якого адвокатом було надано такі послуги: 25 лютого 2025 року підготовка та подання позовної заяви в інтересах клієнта до приватного нотаріуса КМНО Лищук Л.А., 13 червня 2025 року підготовка та подання відповіді на відзив, 20 серпня 2025 року, 21 жовтня 2025 року, 13 листопада 2025 року, 27 січня 2025 року участь в судових засіданнях у справі № 757/9615/25-ц, на загальну суму 30000 грн.;
копію акта приймання-передачі наданих послуг від 29 січня 2026 року, за умовами якого адвокатом було надано такі послуги: 10 червня 2025 року ознайомлення з зустрічною позовною заявою приватного нотаріуса КМНО Лищук Л.А., 13 червня 2025 року, 21 жовтня 2025 року направлення звернення в інтересах клієнта до Національної асоціації адвокатів України з метою зібрання доказів по справі в рамках зустрічної позовної заяви, направлення адвокатського запиту в інтересах клієнта до Національної асоціації адвокатів України; 27 червня 2025 року підготовка та подання відзиву за зустрічним позовом, 07 липня 2025 року підготовка та подання заперечень на відповідь на відзив за зустрічним позовом, 20 серпня 2025 року, 21 жовтня 2025 року, 13 листопада 2025 року, 27 січня 2025 року участь в судових засіданнях у справі № 757/9615/25-ц, на загальну суму 30000 грн.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Бойкініч Р.С. направив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому вказував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони бути фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, наводив правові висновки Верховного Суду про те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї додатковий спосіб отримання доходу, вказував, що враховуючи особливості предмета спору, малозначність та складність справи, ціну позову, заявлені позивачем витрати не відповідають критеріям розумності та справедливості; зазначав, що адвокатом у якості доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу подано до суду два договори про надання правничої допомоги, проте представництво адвокатом інтересів ОСОБА_2 в межах розгляду однієї справи за первісним та зустрічним позовом на підставі двох договорів є безпідставним, необґрунтованим та створене штучно з метою збільшення витрат на правничу допомогу, крім того, адвокат Рубан І.В. є фахівцем в галузі права і може самостійно представляти свої інтереси в суді.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 (провадження № 61-6344св23) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що при розподілі судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19, від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, від 23 липня 2025 року у справі № 389/387/24, від 01 жовтня 2025 року у справі № 473/4406/24, додатковій постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 357/7395/20 та інших.

Наведеним положенням закону та правовим висновкам Верховного Суду додаткове рішення суду першої інстанції відповідає.

Проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, обсяг послуг, наданий адвокатом, а також подані ним документи, суд першої інстанції виснував, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, і враховуючи критерії співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, заяви представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про часткове задоволення заяви шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 20000 грн., що відповідатимуть принципу розумності та справедливості.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, оскільки справа розглядалася в загальному позовному провадженні, у справі заявлено зустрічний позов, представником позивача здійснювалася підготовка та подання заяв по суті справи, а також представництво позивача в судових засіданнях. З урахуванням ціни зустрічного позову - 80000 грн., визначений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 20000 грн. є обґрунтованим і пропорційним. 

При цьому, оскільки розмір витрат на правничу допомогу вже було зменшено судом першої інстанції втричі від заявленого позивачем, а в апеляційній скарзі не зазначено, з яким розміром витрат на правничу допомогу відповідач погоджується, апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що враховуючи особливості предмета спору, малозначність та складність справи, ціну позову, стягнуті з відповідача на користь позивача витрати не відповідають критеріям розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги, що адвокат Рубан І.В. є фахівцем в галузі права і може самостійно представляти свої інтереси в суді, тому у нього відсутні будь-які об`єктивні перешкоди для здійснення самопредставництва власних інтересів щодо захисту своїх прав, і залучення іншого адвоката для представництва в суді є недобросовісною поведінкою та зловживанням правом, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу і кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Оскільки ст. 59 Конституції України будь-яких обмежень щодо цього права не містить, сама по собі наявність у позивача чинного свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не позбавляє його конституційного права на професійну правничу допомогу і вибір захисника.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідають обставинам справи, ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не можуть бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Людмили Анатоліївни, подану представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 червня 2026 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.