ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року	Львів	Справа № 140/5077/25 пров. № А/857/25690/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України) на ухвалу судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 140/5077/25 за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України) до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Стецик Н.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2025 року військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути кошти у розмірі заподіяної державі матеріальної шкоди на загальну суму 26 784,50 грн.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху та встановлено 10-денний строк на усунення недоліків з моменту отримання зазначеної ухвали шляхом подання (надіслання) суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із наведенням підстав (поважних причин) пропуску такого строку та наданням доказів на підтвердження таких обставин.
22 травня 2025 року на адресу Волинського окружного адміністративного суду позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій зазначає, що строк звернення до суду було пропущено з поважних та об`єктивних причин, а саме у ході службових перевірок та аналізу фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України) було виявлено факт надмірної виплати грошового забезпечення та встановлені остаточні суми. У зв`язку з безпосереднім залученням особового складу військової частини НОМЕР_1 до виконання бойових завдань в умовах воєнного стану, а також із труднощами документообігу та доступу до юридичної допомоги ускладнюється процес підготовки до здійснення претензійно-позовної роботи. Крім того, запровадження на всій території країни воєнного стану, ведення противником безперервних бойових дій, починаючи з 22.02.2022, та виконання військовою частиною НОМЕР_1 заходів протидії країні агресору на різних напрямках фронту та ротація особового складу є, на думку позивача, об`єктивними обставинами, які на період військового стану унеможливлюють дотримання процесуальних строків для подання позовної заяви. Також правову підставу для поновлення строку звернення до суду обґрунтовує положеннями статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також посилається на статтю 257 та пункт 4 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України, які передбачають можливість зупинення перебігу строку позовної давності у разі участі позивача у військових формуваннях під час дії воєнного стану. Також вказує на положення Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”, що встановлює строк притягнення до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення шкоди. З урахуванням викладеного вважає, що строк на звернення до суду має бути поновлений як пропущений з поважних причин, а провадження у справі має бути відкрито.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України) до ОСОБА_1 про стягнення коштів повернуто позивачу.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя суду першої інстанції виходив з того, що строк звернення до адміністративного суду з даним позовом визначений частиною другою статті 122 КАС України та становить три місяці, який обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості вчинити процесуальну дію у встановлені строки не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків. З огляду на викладене та враховуючи термін пропуску строку звернення до суду, обставини зазначені позивачем є такими, що залежали від волевиявлення позивача і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Оскільки позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви (не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом), зазначені в ухвалі судді Волинського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 про залишення позовної заяви без руху, тому вказану позовну заяву і додані до неї документи повернуто позивачу.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо повернення позовної заяви. Зокрема, зазначає, що строк звернення до суду було пропущено з поважних та об`єктивних причин, а саме у ході службових перевірок та аналізу фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України) було виявлено факт надмірної виплати грошового забезпечення та встановлені остаточні суми. Проведено службове розслідування, результати якого затверджено наказом НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 16.11.2024 року №4643-АГ. 15-й мобільний прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) у складі Державної прикордонної служби України створений як підрозділ нового зразка для виконання поставлених перед особовим складом завдань із захисту територіальної цілісності і недоторканості України, на даний час загін продовжує виконання поставлених бойових завдань в районі бойових дій на різних ділянках східних регіонів нашої держави. У зв`язку з безпосереднім залученням особового складу військової частини НОМЕР_1 до виконання бойових завдань в умовах воєнного стану, а також із труднощами документообігу та доступу до юридичної допомоги ускладнюється процес підготовки до здійснення претензійно-позовної роботи. Крім того, запровадження на всій території країни воєнного стану, ведення противником безперервних бойових дій, починаючи з 22.02.2022, та виконання військовою частиною НОМЕР_1 заходів протидії країні агресору на різних напрямках фронту та ротація особового складу є, на думку позивача, об`єктивними обставинами, які на період військового стану унеможливлюють дотримання процесуальних строків для подання позовної заяви. Також правову підставу для поновлення строку звернення до суду обґрунтовує положеннями статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також посилається на статтю 257 та пункт 4 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України, які передбачають можливість зупинення перебігу строку позовної давності у разі участі позивача у військових формуваннях під час дії воєнного стану. Також вказує на положення Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”, що встановлює строк притягнення до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення шкоди. З урахуванням викладеного вважає, що строк на звернення до суду має бути поновлений як пропущений з поважних причин.
Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя суду першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду та не наведено поважних підстав для його поновлення. 
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Згідно із частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
З матеріалів позовної заяви слідує, що позивач звернувся до суду з цим позовом 08.05.2025 (відбиток дати на конверті, в якому надійшов позов до суду), заявив позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів у сумі 26 784,50 грн у вигляді заподіяної державі матеріальної шкоди.
При цьому, у заяві про усунення недоліків позовної заяви та в апеляційній скарзі позивач стверджує, що у ході службових перевірок та аналізу фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України) було виявлено факт надмірної виплати грошового забезпечення відповідачу, що підтверджується наказом НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 16.11.2024 року №4643-АГ. 
Тобто, вказане підтверджує, що станом на листопад 2024 року позивач вже був обізнаний про повторну виплату відповідачу допомоги на оздоровлення за 2023 рік на суму 26 784,50 грн, яка також була отримана відповідачем за попереднім місцем проходження військової служби в НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_4 ). 
При цьому, покликаючись на статтю 4 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” від 03.10.2019 №160-ІХ, стверджує, що повторна виплата відповідачу допомоги на оздоровлення за 2023 рік є матеріальною шкодою, а тому ця особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності упродовж трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Однак таке твердження є необгрунтованим, оскільки у спірному випадку позивач просить стягнути з відповідача кошти у сумі 26 784,50 грн за повторну виплату допомоги на оздоровлення за 2023 рік, яку не можна ототожнювати з матеріальною шкодою у розумінні статті 1 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” від 03.10.2019 №160-ІХ.
Так, статтею 1 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” визначено, що “матеріальна відповідальність” - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Відповідно до статті 4 цього Закону особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Відтак, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб за завдану матеріальну шкоду, однак повторна видача військовослужбовцю допомоги на оздоровлення не є матеріальною шкодою у розумінні цього Закону, а тому строк звернення до суду упродовж трьох років з дня виявлення завданої шкоди не поширюється на спірні правовідносини щодо стягнення з відповідача коштів за повторну виплату допомоги на оздоровлення за 2023 рік. 
При цьому, суд апеляційної інстанції не бере до уваги твердження скаржника про зупинення перебігу позовної давності, посилаючись на пункт 4 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України, оскільки спірні правовідносини є публічно-правовими, а не цивільно-правовими.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зауважує, що строк звернення до адміністративного суду з цим позовом визначений частиною другою статті 122 КАС України та становить три місяці, який обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. 
Як зазначає позивач, про вказані обставини для пред`явлення позовних вимог до відповідача стало відомо військовій частині НОМЕР_1 в листопаді 2024 року у ході службових перевірок та аналізу фінансово-господарської діяльності військової частини, внаслідок чого було виявлено факт надмірної виплати грошового забезпечення відповідачу. Однак із цим позовом позивач звернувся до суду 08.05.2025, тобто із пропуском тримісячного строку звернення до адміністративного суду. 
Щодо посилань скаржника на запровадження в Україні воєнного стану та участь військової частини НОМЕР_5 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, колегія суддів зазначає, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості вчинити процесуальну дію у встановлені строки не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.
Обставини, пов`язані з внутрішньої організаційною діяльністю не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на звернення до суду у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.
Скаржником не підтверджено причиннового зв`язку факту запровадження на території України воєнного стану, його наслідків та неможливістю подання позову у у межах тримісячного строку звернення до суду
Таким чином, вказані причини пропуску строку звернення до суду не дають підстав для висновку про наявність об`єктивних непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному зверненню до суду, а свідчать про пропуск строку із суб`єктивних причин, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду.
Крім того, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
З огляду на викладене та враховуючи термін пропуску строку звернення до суду, обставини зазначені скаржником є такими, що залежали від волевиявлення позивача і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Згідно із частиною п`ятою статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина восьма статті 169 КАС України).
Таким чином, оскільки позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви (не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом), зазначені в ухвалі судді Волинського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 про залишення позовної заяви без руху, суддя суду першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що вказану позовну заяву і додані до неї документи необхідно повернути позивачу без розгляду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України) залишити без задоволення, а ухвалу судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 140/5077/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. Я. Качмар