КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2026 року м. Київ № 320/30016/23
Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач-2) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 03.08.2023;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 15.11.2013 по 08.04.2016 в Головному управлінні Державної фіскальної служби у м. Києві до загального страхового стажу та призначити пенсію по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески від 25.11.2021 №2524/А/26-97-08 від 25.11.2021, виданої Головним управлінням ДФС у м. Києві ДФС України з дати виникнення права, а саме з 12.04.2023.
В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено про протиправність дій відповідача-1 стосовно відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з неврахуванням довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески з підстав неналежного її оформлення, оскільки вважає, що своїми діями відповідач фактично позбавив позивача права на належний соціальний захист, гарантований Конституцією України та на розмір пенсії відповідно до законодавства. Зауважено, що обов`язком відповідача є здійснення повного, всебічного та об`активного дослідження документів, вчинення всіх необхідних дій щодо перевірки їх достовірності та обґрунтованості видачі. При цьому, позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання обов`язку щодо заповнення бухгалтерських документів. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
На день розгляду справи по суті відповідачі не скористалися своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), щодо надання відзиву на позовну заяву (відзив), інших заяв по суті справи чи клопотань до суду не надходило.
Таким чином, керуючись положеннями частини шостої статті 162 КАС України, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Ленінським РВ УМВС України в Луганській області 04.06.2005. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач 03.08.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІІ групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. 
Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1) було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 10.08.2023 №262440018180 відмовлено у призначенні пенсії по ІІІ групі інвалідності (загальне захворювання) відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV ОСОБА_1 . 
З аналізу наданих позивачем документів встановлено, що страховий стаж позивача становить 4 роки 9 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності. 
До страхового стажу не зараховано період роботи з 15.11.2003 по 08.04.2016 відповідно до довідки від 25.11.2021 №2524/А/26-97-08, оскільки в довідці суми грошового забезпечення мають недопустимі знаки (наприклад січень 2014 сума зазначена 2,070, а в січні 2016 сума зазначена 3,568,71). 
Вважаючи дії відповідача-1 щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 30 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ групи: від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років.
Таким чином, особа, якій установлено ІІІ групу інвалідності у віці від 34 років до 35 років включно, має право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу 6 років на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією.
Станом на дату звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії по інвалідності вік позивача становив 34 роки 4 місяці 10 днів.
Тобто, з урахуванням положень статті 32 Закону №1058-IV, необхідний страховий стаж для призначення пенсії становить 6 років.
Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 10.08.2023 №262440018180 убачається, що страховий стаж позивача становить 4 роки 9 місяців. 
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 15.11.2003 по 08.04.2016 відповідно до довідки від 25.11.2021 №2524/А/26-97-08, оскільки в довідці суми грошового забезпечення мають недопустимі знаки (наприклад січень 2014 сума зазначена 2,070, а в січні 2016 сума зазначена 3,568,71), суд зазначає таке. 
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Таким чином, право позивача на отримання належних їй пенсійних виплат не може ставитися в залежність від встановлення всіх обставин, які мають значення для вирішення питання про призначення пенсії і підлягає поновленню з моменту його виникнення, тобто з дня первинного звернення до пенсійного органу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №209/2050/17.
Суд зазначає, що відповідачем не було здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було встановити право позивача на отримання пенсії по інвалідності.
З наданої позивачем довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески від 25.11.2021 №2524/А/26-97-08 убачається, що позивач проходив службу в податковій міліції Головного управління ДФУ у місті Києві та за кожен день служби зазначено суми грошового забезпечення, відомості про сплату грошового забезпечення. Довідка завірена підписом Голови Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у місті Києві та печаткою. 
Окрім того, у вказаній довідці зазначено, що вона надана на підставі особових рахунків за 2013-2016 роки, які долучалися позивачем до заяви про призначення пенсії по інвалідності. 
Також, до заяви про призначення пенсії було долучено лист Державного архіву міста Києва від 31.07.2013 №068-068/ОП/А-1037-1900, в якому зазначено, що «у документах фонду №Д-75 «Головне управління ДФС у м. Києві Державної фіскальної служби України» виявлено особову справу ОСОБА_1 ». 
До вказаного листа було додано належним чином завірені копії особової справи позивача, а саме: 
- рапорта Заступника начальника оперативного управління - начальник відділу викриття економічних злочинів ДПІ у Голосіївському районі Приседько А.П.; 
- подання Заступника начальника ДПІ начальника слідчого управління фінансових розслідувань у Голосіївському районі Чернявського О.Б.;
- заяви ОСОБА_1 від 15.11.2013;
- висновку про прийом на службу в податків міліції від 15.11.2013;
- довідки про результати відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці. 
З огляду на викладене, період роботи позивача з 15.11.2013 по 08.04.2016 підлягає зарахуванню до його страхового стажу, що протиправно не було здійснено пенсійним органом при прийнятті спірного рішення про відмову у призначенні пенсії.
За наслідками розгляду справи по суті, судом встановлено, що станом на дату звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії по інвалідності (03.08.2023) страховий стаж позивача (з урахуванням спірних періодів) становив більше 6 років, що є необхідною умовою для призначення пенсії по інвалідності на умовах статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З огляду на те, що рішення відповідача-1 від 10.08.2023 №262440018180 прийняте з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу, що спростовується вищенаведеним, суд дійшов висновку, що таке рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
При цьому, суд уважає за необхідне зазначити, що за наявності рішення суб`єкта владних повноважень, яке визнане судом протиправним, оскаржувані дії поглинаються скасуванням прийнятого рішення, оскільки суб`єктом владних повноважень проявлено активну поведінку прийнято рішення про відмову позивачу у перерахунку пенсії.
Оскільки дотримання позивачем інших умов для призначення пенсії по інвалідності не є спірним, то суд зазначає, що похідна вимога про призначення позивачу пенсії також підлягає задоволенню.
Разом з тим, варто зазначити, що механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV визначено Порядком №22-1.
При цьому, починаючи з 30.03.2021, набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», якою передбачено, зокрема, застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення / перерахунок пенсії, починаючи з 01.04.2021.
Зазначена технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів ПФУ в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця прийняття заяви до розгляду та місця проживання пенсіонера.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
У силу приписів Порядку №22-1 (у редакції згаданих вище змін):
- пункт 1.1. розділу І заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію);
- пункт 4.1. розділу IV заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію;
- пункт 4.2. розділу IV після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Зі змісту викладених положень слід дійти висновку про те, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.
У справі, що розглядається, судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону №1058-IV.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що необґрунтовано прийняв рішення про відмову у призначенні такої пенсії, яким, у даному випадку, є ГУ ПФУ в Харківській області.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
Таким чином, суд вважає, що належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача на пенсійне забезпечення є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, а не Головного управління ПФУ в м. Києві, призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону №1058-IV, з зарахуванням до його страхового стажу періоду трудової діяльності з 15.11.2013 по 08.04.2016 в Головному управлінні Державної фіскальної служби у м. Києві відповідно до довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески від 25.11.2021 №2524/А/26-97-08 віл 25.11.2021, виданої Головним управлінням ДФС у м. Києві ДФС України.
Суд зазначає, що у цій справі повноваження відповідачів не є дискреційними, оскільки у даному випадку є лише один правомірний і законно-обґрунтований варіант поведінки суб`єктів владних повноважень - призначити позивачу пенсію.
Щодо дати призначення позивачу пенсії по інвалідності, суд зазначає таке. 
Відповідно до статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.
З матеріалів справи вбачається, що інвалідність позивачу була встановлена 12.04.2023, з заявою про призначення пенсії по інвалідності він звернувся 03.08.2023, тобто в строк пізніше ніж три місяці з дня встановлення інвалідності, тому позовні вимоги в частині призначення пенсії починаючи з 12.04.2023 підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію по інвалідності, починаючи з 03.08.2023 (з дати звернення).
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи. Оскільки позов задоволено частково, судові витрати зі сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 у розмірі 538,80 грн, оскільки саме вказаним суб`єктом владних повноважень прийнято спірне рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії по інвалідності.
Вирішуючи питання щодо компенсації витрат на правничу допомогу, суд враховує таке.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
За змістом статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема, у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Представник позивача просить суд стягнути на його користь судові витрати у розмірі 8000,00 грн. На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надано: довіреність від 22.08.2023; договір щодо надання юридичних послуг від 22.08.2023 №С-2011; квитанцію від 22.08.2023 №0.0.3161595069.1 на суму 4000,00 грн. 
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та доведеності понесених витрат.
Однак, представник позивача не додав на підтвердження оплати наданих послуг детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, суд враховує, що позовна заява у цій категорії справ не потребує складних правових досліджень. Аналогічного правового висновку щодо необхідності подання детального розрахунку орієнтованої вартості на професійну правничу допомогу дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 569/17904/17 від 01.10.2018 та постанові по справі № 826/856/18 від 22.12.2018.
Таким чином, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу представником позивача не підтверджено, значно завищено, вони є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, часом затраченим на виконання робіт (послуг) та ціною позову.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16 (К/9901/26989/18).
Крім цього, зазначена представником позивача вартість послуг є безпідставною з огляду на предмет спору у справі незначної складності.
Водночас відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Таким чином, з урахуванням обставин справи, а саме: виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо); кількості учасників у справі; ненаданням позивачем витрат детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, суд вважає вимоги про відшкодування 8000,00 грн витрат на правничу допомогу необґрунтованими.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 10.08.2023 №262440018180 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (адреса: 40009, Сумська область, місто Суми, вулиця Бандери Степана, 43, код ЄДРПОУ 21108013) зарахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 15.11.2013 по 08.04.2016 в Головному управлінні Державної фіскальної служби у м. Києві до загального страхового стажу та призначити пенсію по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески від 25.11.2021 №2524/А/26-97-08 від 25.11.2021, виданої Головним управлінням ДФС у м. Києві ДФС України з а саме з 03.08.2023.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (адреса: 40009, Сумська область, місто Суми, вулиця Бандери Степана, 43, код ЄДРПОУ 21108013).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.