ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2026 р. Справа№ 920/1639/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сковородіної О.М.
суддів: Тищенко А.І. 
Колесника Р.М. 

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинський завод "Зірка"
на рішення Господарського суду Сумської області від 12.02.2026 (суддя - Вдвовенко Д.В., повне рішення складено 13.02.2026)
у справі за позовом Акціонерного товариства "Сумиобленерго"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинський завод "Зірка" про стягнення 194 043, 60 грн

без виклику сторін
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Сумиобленерго" звернулось до Господарського суду Сумської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинський завод "Зірка" про стягнення 194 043, 60 грн.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 12.12.2025 було відкрито провадження у справі №920/1639/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.02.2026 у справі №920/1639/25 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинський завод "Зірка" на користь Акціонерного товариства "Сумиобленерго" 194043,60 грн збитків, 3028, 00 грн витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем було сформовано та подано в електронному вигляді податкові накладні № 89 від 30.09.2024, № 140 від 31.08.2024, № 149 від 31.07.2024 (кожна на суму 388 087 грн 19 коп., в тому числі ПДВ 20% - 64 681 грн 20 коп.).
Не погоджуючись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Шосткинський завод "Зірка", у встановлений процесуальним законом строк, через підсистему "Електронний суд" звернулось із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Реєстрація податкових накладних № 89, 140, 149 була зупинена відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України; ПН складена та подана платником податку, який відповідає п. 7 Критеріїв ризикованості платника податку. Відповідачу запропоновано надати пояснення та копії документів достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.
Бездіяльність відповідача щодо подання пояснень та копій документів до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою складання податкової накладної (п. 6 Порядку № 520) та/або оскарження дій контролюючого органу щодо зупинення реєстрації податкових накладних призвела до того, що реєстрація податкових накладних в подальшому є неможливою з урахуванням положень Порядку.
Через бездіяльність відповідача позивач позбавлений права включити суму ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 194043 грн 60 коп., так як лише зареєстрована в Єдиному реєстрі податкова накладна є підставою для формування податкового кредиту.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкову накладну та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на суму 194 043 грн 60 коп., яка фактично є збитками цієї особи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції від 12.02.2026 підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального (абз. 7 п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, статті 22 Цивільного кодексу України) права та порушенням норм процесуального права (ст. 236 ГПК України).
Позивач наявними у справі матеріалами не довів наявності в діях товариства складу цивільного правопорушення при складанні та направленні податкових накладних до відповідного Реєстру на реєстрацію, а суд першої інстанції фактично самоусунувся від аналізу виниклих між сторонами правовідносин.
Податкові накладні були подані відповідачем на реєстрацію своєчасно. Проте, реєстрація цих податкових накладних була зупинена, що підтверджується приєднаними відповідачем до відзиву на позов копіями квитанцій, що є належними доказами факту зупинення реєстрації податкових накладних.
З норми Порядку № 520 вбачається саме право платника подати відповідні письмові пояснення, а не як обов`язок.
Суд не врахував, що оскільки реєстрація податкових накладних, поданих відповідачем на реєстрацію 31.07.2024, 31.08.2024 та 30.09.2024, фактично є зупиненою, а процедура реєстрації цих податкових накладних не завершена, оскільки відмова у реєстрації податкових накладних у встановленому законом порядку відсутня, то можливість реєстрації податкових накладних не втрачена. Також зупинений перебіг строку 365 календарних днів.
Матеріалами справи №920/1639/25 не підтверджено факту допущення відповідачем порушень під час реєстрації податкових накладних, які б спричинили настання збитків: 1) податкові накладні подані ним на реєстрацію своєчасно; 2) натомість позивач не втратив можливості в подальшому сформувати податковий кредит на суму 194043,60 грн. за поданими відповідачем податковими накладними, реєстрація яких є зупинена і остаточне рішення не прийнято.
У діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення, що виключає можливість притягнення його до відповідальності у вигляді відшкодування збитків на час звернення позивачем з позовом до суду.
Суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин абз. 7 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України щодо переривання перебігу строку, хоча він підлягає застосуванню, оскільки податкові накладні відповідача зупинені на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України.
Ухвалою апеляційного суду від 23.02.2026 було відкрито апеляційне провадження у письмовому (спрощеному) провадженні без виклику сторін за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинський завод "Зірка" на рішення Господарського суду Сумської області від 12.02.2026, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

10.03.2026 через систему «Електронний суд» позивачем був наданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує щодо доводів апеляційної скарги та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що після зупинення реєстрації податкових накладних, відповідач не скористався своїм правом на надання пояснень та документів контролюючому органу та пропустив строк на подання контролюючому органу пояснень та документів (строк для подання відповідачем до контролюючого органу документів та пояснень для припинення зупинення реєстрації податкових накладних минув відповідно 01.08.2025, 01.09.2025 та 01.10.2025). Тобто відповідач не вжив заходів для реєстрації податкових накладних і це право ним втрачене через його бездіяльність, оскільки визначений п. 6 Порядку № 520 строк є присічним та не підлягає поновленню.
Таким чином, факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни.
Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 строків на подання учасниками справи документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на наявність відносин між сторонами на підставі договору про спільне використання технологічних мереж № 24100396СВ від 01.02.2023 за умовами якого відповідач зобов`язується забезпечити технічну можливість доставки електричної енергії необхідного обсягу та рівня потужності (із забезпеченням якості, надійності та безперервності) власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок позивача або інших суб`єктів господарювання, розподіл електричної енергії яким забезпечує позивач, а позивач - своєчасного сплачувати вартість послуг відповідача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов договору (п. 1.1. договору).
Відповідно до п. 4.1. договору Оператор системи зобов`язується здійснювати оплату за використання технологічних електричних мереж Основного споживача. Розрахунок плати за використання технологічних електричних мереж Основного споживача здійснюється згідно з Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, який є додатком 5 до договору.
Згідно з п. 7.2. договору оплата Оператором системи послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Основним споживачем рахунка та оформленого акта прийому-передачі наданих послуг у десятиденний строк з дати отримання рахунка.
Договір укладається на строк до 31.12.2023, набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього строку одна із сторін не повідомить іншу про відмову від договору або його перегляд (п. 10.1. договору).
Згідно з актами приймання-передачі наданих послуг № 7 від 31.07.2024, № 8 від 31.08.2024, № 9 від 30.09.2024 відповідач надав, а позивач прийняв послуги за договором загальною вартістю 1 164 261,57 грн (388 087 грн 19 коп. за кожним актом, в тому числі ПДВ 20% в сумі 64 681 грн 20 коп. за кожним актом).
Відповідно до платіжних інструкцій № 0003466/19 від 28.10.2024, № 000346/398 від 31.10.2024, № 00034/2610 від 29.11.2024 позивач повністю оплатив надані відповідачем послуги загальною вартістю 1 164 261,57 грн.
Позивач вказував на те, що відповідач не виконав встановленого законом обов`язку щодо реєстрації податкових накладних, внаслідок чого позбавив позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання, що спричинило позивачу реальні збитки в розмірі 194 043,60 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновків про повне задоволення позовних вимог, що стало підставою для звернення відповідача з даною апеляційною скаргою.
У відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 1 статті 611 ЦК є порушення зобов`язання.
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України (далі за текстом - ПК України) передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН покупцем послуг. Тому, з огляду на положення ст.201 ПК, саме на відповідача покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні та/або розрахунки коригування до таких податкових накладних.
Вказаним зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту. Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №906/824/21, від 10.01.2022 у справі №910/3338/21, від 03.12.2018 у справі №908/76/18.
Хоча обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.01.2023 у справі №904/72/22.
Тому належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації належним чиним податкових накладних (постанова Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №906/824/21).
Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У ч.1 ст.614 ЦК зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц, від 21.02.2021 у справі №904/982/19, від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 21.09.2021 у справі №910/1895/20, від 18.10.2022 у справі №922/3174/21.
Отже, наявність вини презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем. Водночас відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини, зокрема, шляхом оскарження рішення податкового органу про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в адміністративному порядку або в суді (відсутність вини буде підтверджуватися рішенням, ухваленим на користь платника податку, яке набрало законної сили, і фактом реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у ЄРПН на виконання такого рішення).
Як встановив суд першої інстанції, відповідачем було сформовано та подано в електронному вигляді податкові накладні № 89 від 30.09.2024, № 140 від 31.08.2024, № 149 від 31.07.2024 (кожна на суму 388 087 грн 19 коп., в тому числі ПДВ 20% - 64 681 грн 20 коп.).
Реєстрація податкових накладних № 89, 140, 149 була зупинена квитанціями від 13.08.2024, 13.09.2024, 14.10.2024 відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України; ПН складена та подана платником податку, який відповідає п. 7 Критеріїв ризикованості платника податку. Відповідачу запропоновано надати пояснення та копії документів достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.
Відповідно до Порядку прийняття рішень про реєстрацію/ відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 грудня 2019 року № 520, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі.
Платник податку, який склав податкову накладну/розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації таких податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі може подати документи, визначені у п. 5 Порядку. 
Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою складання податкової накладної / розрахунку коригування.
За результатами розгляду поданих письмових пояснень та копій документів комісія регіонального рівня протягом 5 робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку:
або приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку;
або надсилає повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі (далі - Повідомлення), засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку з пропозицією щодо надання платником податку додаткових пояснень та копій документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування;
або приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі у разі надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства, та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Порядком визначено право платника податків подати пояснення та копії документів. Водночас, від реалізації такого права у встановлений Порядком строк, залежить розгляд та прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію податкової накладної чи відмову у реєстрації. 
Комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН в разі: (і) ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; (іі) ненадання платником податку копій документів відповідно до п.5 цього Порядку; (ііі) надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства (п.11 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 №520 (далі - Порядок №520).
Рішення комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку (п.13 Порядку №520).
Позивач звернувся до суду першої інстанції 03.12.2025, з урахуванням дат зупинення реєстрації квитанціями від 13.08.2024, 13.09.2024, 14.10.2024, тобто після закінчення строку встановленого в розмірі 365 днів.
Матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем впродовж року дій контролюючого органу щодо зупинення реєстрації податкових накладних, як і не надано доказів звернення з поясненнями/документами на підтвердження податкових операцій.
Водночас, Порядок не визначає можливості продовження такого строку, тому відповідач втратив право на розблокування податкових накладних.
Бездіяльність відповідача щодо подання пояснень та копій документів до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою складання податкової накладної (п. 6 Порядку № 520) та/або оскарження дій контролюючого органу щодо зупинення реєстрації податкових накладних призвела до того, що реєстрація податкових накладних в подальшому є неможливою з урахуванням положень Порядку.
Як встановлено постановою Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №916/334/22, факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій або через відмову податкового органу у їх реєстрації є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни.
Отже, відсутність реєстрації податкової накладної в ЄРПН, внаслідок чого один контрагент був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання, власне і є протиправною поведінкою іншого контрагента.

Верховний Суд у постановах від 03.12.2018 у справі №908/76/18, від 10.01.2022 у справі №910/3338/21, від 19.04.2023 у справі №906/824/21 вбачав наявність підстав для стягнення збитків, завданих тим, що податковий орган відмовив відповідачу у реєстрації податкових накладних, через що позивач як контрагент відповідача за господарським договором не зміг скористатися правом на податковий кредит.
Оскільки у реєстрації податкових накладних № 89 від 30.09.2024, № 140 від 31.08.2024, № 149 від 31.07.2024 було відмовлено (зареєстрована в ЄРПН не була), а відповідачем впродовж року не було вчинено жодних дій для їх реєстрації, то правильною є позиція суду першої інстанції про те, що це є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача.
Щодо посилань скаржника на абз. 7 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, податкові накладні відповідача зупинені на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого було прийнято незаконне та необґрунтоване рішення.
За приписами абз. 7 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг строків, зазначених у цьому пункті, переривається на період зупинення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Посилання відповідача на зупинення строків реєстрації податкових накладних не спростовує того факту, що податкові накладні не будуть зареєстровані, оскільки контролюючий орган, не зможе прийняти відповідне рішення, так як відповідач пропустив строк на надання пояснень та документів, за розглядом яких контролюючий орган міг би прийняти рішення про реєстрацію податкових накладних.
Якщо платник податків не подавав до контролюючого органу пояснення та копії документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній, то контролюючий орган не зможе прийняти рішення про відмову в реєстрації податкової накладної або рішення про реєстрацію такої податкової накладної і така податкова накладна залишиться в статусі "Зупинено реєстрацію", а після сплину 365 днів з моменту її складання такий статус стане постійним, оскільки контролюючий орган не зможе прийняти від платника податків пояснення та копії документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній.
Таким чином, факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни.
Тому, наведені доводи апеляційної скарги є неспроможними.
Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).
У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинський завод "Зірка" на рішення Господарського суду Сумської області від 12.02.2026 у справі №920/1639/25 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинський завод "Зірка" на рішення Господарського суду Сумської області від 12.02.2026 у справі №920/1639/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 12.02.2026 у справі №920/1639/25 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №920/1639/25 повернути до місцевого господарського суду.

5. Повний текст постанови складено та підписано 11.05.2026.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст. 287 ГПК України, та у строки, встановлені ст. 288 ГПК України. 

Головуючий суддя О.М. Сковородіна 

Судді А.І. Тищенко

Р.М. Колесник