ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.05.2026 Справа № 910/18093/21 

За позовом:	Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів	
до відповідача:	Товариства з обмеженою відповідальністю «Атріум Естейт», м. Київ	
про:	стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних 	
 	Суддя – Крупник Р.В. Секретар – Зусько І.С.	
Представники сторін:	
від позивача:	Шмотолоха О.П. – представниця;	
від відповідача:	не з`явився.	

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.
Департамент економічного розвитку Львівської міської ради (надалі – Позивач, Департамент) звертався до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атріум Естейт» (надалі – Відповідач, ТОВ «Атріум Естейт») про стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.02.2022 позовну заяву було передано за встановленою виключною підсудністю до Господарського суду Львівської області.
Ухвалою від 11.05.2022 Господарським судом Львівської області у складі судді ОСОБА_1 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.06.2022.
Ухвалами від 09.06.2022, 28.06.2022, 26.07.2022 суд відкладав підготовчі засідання, востаннє до 16.08.2022.
Ухвалою від 16.08.2022 суд задовольнив клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, зупинив провадження у справі №910/18093/21 до ухвалення та набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/768/22.
18.04.2023 розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області №91 доручено провести повторний авторозподіл справи №910/18093/21, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 (подання заяви про відставку).
Згідно із протоколом повторного авторозподілу від 18.04.2023 справу №910/18093/21 передано на розгляд судді Манюку П.Т.
Надалі, керівником апарату Господарського суду Львівської області прийнято розпорядження №2 від 01.01.2026 про проведення повторного авторозподілу справи №910/18093/21, оскільки Указом Президента України №944/2025 від 13.12.2025 суддю Манюка П.Т. призначено на посаду судді Західного апеляційного господарського суду.
Згідно із протоколом повторного авторозподілу від 11.01.2026 справу №910/18093/21 передано на розгляд судді Крупнику Р.В.
Зважаючи на це, а також враховуючи набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/768/22, суд ухвалою від 03.02.2026 прийняв до розгляду справу №910/18093/21, поновив провадження у справі, підготовче провадження у справі ухвалив розпочати спочатку, підготовче засідання призначив на 02.03.2026.
Ухвалою від 02.03.2026 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 04.03.2026) відкладено підготовче засідання на 23.03.2026.
Ухвалою від 23.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 23.04.2026.
Ухвалою від 23.04.2026 відкладено судове засідання на 04.05.2026.
Представниця позивача з`явилася у судове засідання 04.05.2026, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач не забезпечив явку повноважного представника у судове засідання 04.05.2026, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Так, ухвалу від 23.04.2026 було доставлено до його електронного кабінету 23.04.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

ДОВОДИ СТОРІН.
Доводи позивача.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору про пайову участь №104 від 03.05.2019 в частині своєчасної сплати 1`000`000,00 грн. на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова. Зважаючи на це, позивач стверджує, що у відповідача існує борг у розмірі 1`000`000,00 грн., який підлягає стягненню у судовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути із відповідача 110`821,91 грн. пені, 75`235,37 грн. інфляційних втрат та 23`342,00 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором.

Доводи відповідача.
Відповідач спочатку заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що Договір про пайову участь №104 від 03.05.2019 ним не укладався, а проставлені на ньому підпис і печатка є підробленими, адже не належать керівнику відповідача та ТОВ «Атріум Естейт». Зважаючи на це, він вважав, що відповідний договір не породжує для відповідача жодних зобов`язань з оплати пайового внеску, а тому позов є безпідставним.
Водночас, у заяві від 20.03.2026 (вх. №1296/26 від 23.03.2026) відповідач визнав заявлені Департаментом позовні вимоги у повному обсязі.
Частиною 4 статті 191 ГПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
У постанові Верховного Суду від 15.06.2020 у справі №588/1311/17 вказано, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.
Зважаючи на це, для вирішення спору у даній справі та ухвалення законного й обґрунтованого рішення необхідним є дослідження обставин справи та доказів наявних у матеріалах справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
03.05.2019 між позивачем та відповідачем (замовник) укладено Договір про пайову участь №104 (надалі – Договір), згідно із пунктами 1.1, 1.2 якого замовник зобов`язується здійснити відрахування у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом сплати пайового внеску на умовах і в порядку, передбаченому договором. Замовник здійснює будівництво об`єкта за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 45 (Т.1; а.с. 8-9).
Пунктами 2.1, 2.2 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний здійснити будівництво об`єкта містобудування відповідно до погодженої проектно-кошторисної документації з дотриманням державних будівельних норм і правил та інших нормативних вимог до грудня 2021 року, а також сплати пайовий внесок в сумі 9`383`661,43 грн. із дотриманням таких строків:
- 1`000`000,00 грн. по 20.12.2020;
- 8`383`661,43 грн. по 20.12.2021 (але не пізніше дати прийняття об`єкта в експлуатацію).
У матеріалах справи наявний розрахунок розміру пайового внеску за Договором (Т.1; а.с. 10).
11.05.2021 Департамент сформував лист №2301-вих-38146, адресований відповідачу, у якому викладено інформацію про наявність у ТОВ «Атріум Естейт» заборгованості за Договором у розмірі 1`000`000,00 грн. (Т.1; а.с. 11).
Станом на дату ухвалення рішення у цій справі, у суду відсутні докази перерахування відповідачем 1`000`000,00 грн. для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Львова.
Як передбачено пунктом 2.3 Договору, у разі порушення термінів перерахування пайового внеску замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на цей період, від суми коштів, що підлягають перерахуванню. Розмір несплаченої частки пайового внеску замовника коригується на індекс інфляції від дати його розрахунку.
На підставі вказаного пункту, а також частини 2 статті 625 ЦК України позивач здійснив нарахування на заборгованість відповідача 110`821,91 грн. пені, 75`235,37 грн. інфляційних втрат та 23`342,00 грн. 3% річних, про стягнення яких просить суд.
Судом також встановлено, що у провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/768/22:
1) за первісним позовом керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області в інтересах держави в особі Департаменту до ТОВ «Атріум Естейт» про стягнення пайового внеску в розмірі 8`383`661,43 грн., який був обґрунтований неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за Договором;
2) за зустрічним позовом ТОВ «Атріум Естейт» до Департаменту про визнання недійсним Договору. В обґрунтування позову ТОВ «Атріум Естейт» посилалося на те, що Договір було укладено його керівником з перевищенням повноважень без отримання згоди на його укладення учасником який володіє 100% статутного капіталу. На переконання ТОВ «Атріум Естейт», Департамент повинен був проявити розумну обережність та переконатися в тому, чи дійсно керівник товариства не має обмежень щодо укладення спірного Договору (Т.1; а.с. 131-132).
Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.02.2023 у справі №914/768/22, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2025, первісний позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ «Атріум Естейт» на користь Департаменту 8`383`661,43 грн. заборгованості, стягнуто з ТОВ «Атріум Естейт» на користь Львівської обласної прокуратури 1`257`54,92 грн. судового збору. У той же ж час, у задоволенні зустрічного позову було відмовлено.
У межах справи №914/768/22 суд встановив обставини, які в силу частини 4 статті 75 ГПК України є преюдиційними під час розгляду справи №910/18093/21, а саме:
- 16.04.2019 ТОВ «Атріум Естейт» звернулося до Департаменту з Листом №10-14, у якому просило провести розрахунок пайового внеску на будівництво житлового комплексу з вбудованими приміщеннями громадського обслуговування, підземним паркінгом та трансформаторною підстанцією на вул. Стрийській, 45;
- у ТОВ «Атріум Естейт» наявний обов`язок щодо сплати пайового внеску на підставі пункту 2.2. Договору;
- ТОВ «Атріум Естейт» не доведено, що Департамент, укладаючи Договір, діяв недобросовісно чи достеменно знав про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень. Саме ТОВ «Атріум Естейт» зверталося до Департаменту для проведення розрахунку пайового внеску на будівництво житлового комплексу, а укладення Договору було обов`язковим відповідно до вимог закону. Зважаючи на це, відсутні підстави для визнання недійсним Договору.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2025 у справі №914/768/22 було вказано, що в силу абзацу 2 частини 3 статті 92 ЦК України у спірних правовідносинах обмеження повноважень директора ТОВ «Атріум Естейт» щодо представництва товариства не має юридичної сили. Крім того, укладення спірного Договору відбулося у зв`язку із виконанням ТОВ «Атріум Естейт» обов`язку, що виник на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а ТОВ «Атріум Естейт», як суб`єкт господарювання, не могло не знати про наявність у нього такого обов`язку щодо укладення договору. З огляду на це, перевищення директором ТОВ «Атріум Естейт» повноважень при укладенні Договору, а також відсутність згоди загальних зборів товариства не впливає на необхідність виконання юридичною особою імперативно встановленого законом обов`язку.

ОЦІНКА СУДУ.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і надалі в редакції, чинній на дату укладення Договору) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону (надалі – Закон №3038-VI).
Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (частина 2 статті 40 Закону №3038-VI).
Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (частина 3 статті 40 Закону №3038-VI).
Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками (частина 8 статті 40 Закону №3038-VI).
Згідно із частиною 9 статті 40 Закону №3038-VI договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем (замовник) укладено Договір про пайову участь №104 від 03.05.2019, відповідно до якого відповідач повинен був сплатити, серед іншого, 1`000`000,00 грн. пайового внеску на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Львова по 20.12.2020.
Відповідний Договір є дійсним та породжує зобов`язання відповідача з оплати, враховуючи зміст судових рішень у справі №914/768/22.
Частиною 9 статті 40 Закону №3038-VI встановлено, що кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.10.2019 у справі №911/594/18 виснувала, що зі змісту статті 40 Закону №3038-VI слідує, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, є обов`язковим на підставі закону.
Судом встановлено, що відповідач порушив грошове зобов`язання за Договором та не сплатив до 20.12.2020 суму пайового внеску у розмірі 1`000`000,00 грн.
Зважаючи на це, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що позовна вимога Департаменту про стягнення 1`000`000,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню у повному обсязі.
Позивачем також заявлено до стягнення 110`821,91 грн. пені, 75`235,37 грн. інфляційних втрат та 23`342,00 грн. 3% річних, нарахування яких проведено на підставі пункту 2.3 Договору та частини 2 статті 625 ЦК України.
Зі змісту розрахунків позивача вбачається, що нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 22.12.2020 по 01.10.2021 включно (284 дні) на суму у розмірі 1`000`000,00 грн.
Здійснивши відповідний перерахунок, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме у розмірі 75`235,37 грн. Водночас, позовні вимоги про стягнення пені та 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 66`484,17 грн. та 23`340,22 грн. відповідно.
При проведенні розрахунку 3% річних Департамент не врахував, що загальна кількість днів у 2020 році становила 366, а не 365 днів. Водночас, при проведенні розрахунку пені позивач проігнорував вимогу частини 6 статті 232 ГК України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 1`165`059,76 грн. (1`000`000,00 + 75`235,37 + 66`484,17 + 23`340,22).

СУДОВІ ВИТРАТИ.
У відповідності до частини 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 17`475,90 грн.

ЩОДО РОЗСТРОЧЕННЯ ВИКОНАННЯ РІШЕННЯ.
Відповідач заявив клопотання про розстрочення виконання рішення, посилаючись на перебування у складному фінансовому становищі, яке спричинене значною кредиторською заборгованістю, а саме за рішенням Господарського суду м. Києва у справі №914/768/22 із товариства на користь Департаменту було стягнуто 8`383`661,43 грн., а за рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/24500/25 з товариства стягнуто кошти на погашення податкового боргу у розмірі 8`823`004,00 грн. Крім того, він просить врахувати введення на території України воєнного стану, що вплинуло на виникнення заборгованості за Договором та обмежило господарську діяльність ТОВ «Атріум Естейт».
Зважаючи на це, відповідач вважає, що стягнення суми заборгованості становитиме для нього надмірний тягар та просить розстрочити виконання рішення на 12 місяців.
Позивач заперечив проти клопотання відповідача, вказавши, що заборгованість виникла задовго до обставин, на які посилання ТОВ «Атріум Естейт». Розстрочення виконання рішення призведе до порушення балансу інтересів сторін, особливо зважаючи на те, що в умовах правового режиму воєнного стану Львівська МТГ виконує завдання із забезпечення тилу, надає допомогу ВПО, закупляє паливно-мастильні матеріали, у т.ч. для ЗСУ, придбаває товари оборонного призначення тощо.
Надаючи оцінку доводам сторін, суд зазначає, що згідно із частиною 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Розстрочка виконання рішення суду це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду щодо сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення всієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю.
Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.
Проаналізувавши доводи відповідача, оцінивши надані ним докази, а також врахувавши заперечення позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання розстрочення виконання рішення суду.
Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами перебування товариства у тяжкому фінансовому становищі. Докази стягнення із нього сум грошових коштів за судовими рішеннями не є беззаперечним свідченням відсутності у відповідача фінансової спроможності сплатити заборгованість, стягнуту за рішенням суду у цій справі. До того ж, рішенням Господарського суду м. Києва у справі №914/768/22 із товариства було стягнуто 8`383`661,43 грн. саме на користь Департаменту, який є позивачем у цій справі.
Відповідач не надав суду жодних виписок із банківських рахунків, податкових звітностей за відповідні звітні періоди та інших доказів, які б підтверджували скрутний фінансовий стан ТОВ «Атріум Естейт». Відтак, суд позбавлений можливості встановити, що стягувана за цим рішенням сума може бути непосильним фінансовим тягарем, який ускладнює або виключає виконання рішення суду.
Що стосується введення на території України воєнного стану, то у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 зазначено: «…Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом …».
Таким чином, саме по собі посилання на введення воєнного стану без надання доказів впливу такої обставини на діяльність відповідача (причинно-наслідкового зв`язку) не може бути доведеним свідченням виникнення форс-мажорних обставин, як виняткових обставин, встановлення яких є необхідними для розстрочення виконання рішення суду.
Будь-яких інших підстав, які б вказували на можливість розстрочення виконання рішення суду, ТОВ «Атріум Естейт» наведено не було.
Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача, суд зазначає, що надання розстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду. Крім того, позовні вимоги у цій справі задоволені частково, що зменшує фінансове навантаження на відповідача.
Керуючись статтями 2, 12, 42, 123, 126, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атріум Естейт» (79053, м. Львів, вул. Володимира Великого, буд. 18; код ЄДРПОУ 41531851) на користь Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, площа Ринок, буд. 1; код ЄДРПОУ 34814859) 1`000`000,00 грн. основного боргу, 66`484,17 грн. пені, 75`235,37 грн. інфляційних втрат, 23`340,22 грн. 3% річних та 17`475,90 грн. судового збору.
3. У задоволенні решти вимог відмовити.
4. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Атріум Естейт» про розстрочення виконання рішення (вх. №1296/26 від 23.03.2026).
5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до статті 327 ГПК України.
6. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.
Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повне рішення складено та підписано 08.05.2026.

Суддя Крупник Р.В.