ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року
м. Київ

справа № 288/3275/23
провадження № 61-598св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро»

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану адвокатом Яковенком Анатолієм Вікторовичем, на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 липня 2024 року у складі судді Рудник М. І. та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Галацевич О. М., Шевчук А. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернуся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» (далі - ТОВ «Олімп-Агро»), в якому, з урахуванням уточнень, просили суд:
визнати відсутнім права оренди у ТОВ «Олімп-Агро» на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 6,1963 га, кадастровий номер 1824788200:07:000:0063, яка розташована на території Житомирського району Житомирської області (Ходорківська сільська рада Попільнянського району Житомирської області, за межами населеного пункту), яке зареєстровано 03 серпня 2013 року на підставі договору оренди землі від 05 липня 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Олімп-Агро», запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право від 03 серпня 2013 року № 2013754;
визнати відсутнім права оренди у ТОВ «Олімп-Агро» на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 6,3784 га, кадастровий номер 1824788200:07:000:0029, яка розташована на території Житомирського району Житомирської області (Ходорківська сільська рада Попільнянського району Житомирської області, за межами населеного пункту), яке зареєстровано 03 серпня 2013 року, на підставі договору оренди землі від 05 липня 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Олімп-Агро», запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право від 03 серпня 2013 року № 2014289.
Свої вимоги обґрунтовували тим, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом є власниками земельних ділянок площею 6,1963 га, кадастровий номер 1824788200:07:000:0063 та 6,3783 га, кадастровий номер 1824788200:07:000:0029, які розташовані на території Ходорківської сільської ради та належали ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після оформлення спадщини дізналися, що вказані земельні ділянки перебувають у користуванні ТОВ «Олімп Агро» на підставі договорів оренди земельних ділянок, укладених 05 липня 2013 року між ним та спадкодавцем.
Зазначали, що вказані договори ОСОБА_3 не підписував, їх істотні умови не погоджував, було відсутнє його волевиявлення на укладення договорів оренди земельних ділянок.
Крім того, під час розгляду в суді справ №288/1060/23 та №288/1070/23 про розірвання договорів оренди встановлено факт виплати орендної плати, на виконання оспорюваних договорів оренди землі, проте така виплата коштів відбулася до державної реєстрації права оренди, однією сумою, без застережень в рахунок чого та за який період їх сплачено.
Посилаючись на наведене, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачами обставин, на які позивачі посилаються як на підставу для заявлених ними позовних вимог та не довели порушення їх прав з боку відповідача, які підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Житомирського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року за наслідками розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -адвоката Яковенка А. В., рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 липня 2024 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
31 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 574/645/21, від 24 січня 2024 року у справі № 746/56/22, від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19, від 20 листопада 2024 року у справі № 385/499/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Заявник зазначає, що договори оренди спадкодавець не підписував та, відповідно, не укладав, а тому з 2013 року земельні ділянки без належних правових підстав використовує відповідач ТОВ «Олімп Агро». Матеріали справи не містять доказів і відповідачем не доведено, що попередній власник земельних ділянок ОСОБА_3 отримав примірники спірних договорів після їх «появи» або після реєстрації права оренди, отримував після цього орендну плату і, при цьому, міг не заперечувати стосовно користування відповідачем його земельними ділянками саме на підставі спірних договорів.
ОСОБА_3 не було відомо про жодну істотну та іншу умову договорів. Відповідач на власний розсуд отримані ОСОБА_3 кошти поступово зараховував за кожен рік, у рахунок виплати в майбутньому орендної плати за спірними договорами та сплачував відповідно до вказаної суми податки. Вказане свідчить про те, що спірні договори між відповідачем та ОСОБА_3 є неукладеними. Це також спростовує висновки суду про систематичну сплату орендарем орендної плати на виконання умов спірних договорів та те. що орендодавець протягом тривалого часу отримував кошти за користування земельними ділянками та приймав платежі.
Суди поверхнево дослідили та неповно тлумачили рішення судів у цивільних справах № № 288/1060/23 та 288/1070/23 щодо встановлених обставин систематичної виплати орендної плати відповідачем ОСОБА_3 після укладення спірних договорів.
Крім того, саме по собі отримання ОСОБА_3 орендної плати за землю від відповідача в 2012 році, в той час, коли існували інші договори оренди земельних ділянок, не може свідчити про досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов оскаржуваних договорів оренди землі, а, отже, і бути підставою для висновку про укладеність та виконуваність стороною орендодавця цих правочинів.
Також помилковим є твердження судів у своїх рішеннях про недобросовісність поведінки сторін спірних договорів оренди при виконанні умов договору, що може бути підставою для відмови в позові. В даній справі не вбачається поведінки орендодавців, як сторони спірних договорів оренди землі, яку можна охарактеризувати як недобросовісною.
Доводи інших учасників справи
Представник ТОВ «Олімп-Агро» - адвокат Москалик В. В. подав відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Попільнянського районного суду Житомирської області цивільну справу № 288/3275/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» про визнання відсутнім права оренди земельних ділянок.
Матеріали справи № 288/3275/23 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2025 року справу № 288/3275/23 призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2026 року зупинено касаційне провадження у справі № 288/3275/23 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 456/252/22 (провадження № 14-75цс25).
Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2026 року касаційне провадження у справі № 288/3275/23 поновлено.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Суди встановили, що відповідно до договору оренди землі від 05 липня 2013 року орендодавець ОСОБА_3 надав, а орендар СТОВ «Олімп-Агро» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 6,1963 га, яка розташована на території Ходорківської сільської ради, договір укладено строком на 49 років, орендна плата встановлена у розмірі 5 % на рік від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки .
Також згідно з договором оренди землі від 05 липня 2013 року орендодавець ОСОБА_3 надав, а орендар СТОВ «Олімп-Агро» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 6,3783 га, яка розташована на території Ходорківської сільської ради, договір укладено строком на 49 років, орендна плата встановлена у розмірі 5 % на рік від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки.
Цими договорами оренди землі передбачено, що вони набувають чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 43).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті спадщину, яка складається, зокрема з земельних ділянок площею 6,3783 га та 6,1963 га, наданих для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Житомирського району Житомирської області, кадастрові номери 1824788200:07:000:0029 та кадастровий номер 1824788200:07:000:0063, у встановленому законом порядку прийняли ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 жовтня 2021 року ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 жовтня 2021 року є власником земельної ділянки площею 6,3783 га, кадастровий номер - 1824788200:07:000:0029.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 жовтня 2021 року є власником земельної ділянки площею 6,1963 га, кадастровий номер 1824788200:07:000:0063
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 березня 2023 року на підставі договору оренди землі від 05 липня 2013 року, укладеного з ТОВ «Олімп-Агро», зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 6,1963 га, кадастровий номер - 1824788200:07:000:0063, власником якої є ОСОБА_1 , строк дії договору до 05 липня 2062 року.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 березня 2023 року на підставі договору оренди землі від 05 липня 2013 року, укладеного з ТОВ «Олімп-Агро», зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 6,3783 га, кадастровий номер - 1824788200:07:000:0029, власником якої є ОСОБА_2 , строк дії договору до 05 липня 2062 року (а.с.14).
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 02 травня 2024 року підпис від імені ОСОБА_3 у графі «За Орендодавця» договору оренди землі на земельну ділянку площею 6,1963 га, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_3 у графі «За Орендодавця» договору оренди землі на земельну ділянку площею 6,3783 гектарів, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. 
Рішеннями Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2023 року, які набули чинності в справах № № 288/1060/23 та 288/1070/23, відмовлено в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно, до ТОВ «Олімп-Агро» про розірвання договорів оренди земельних ділянок.
Межі та підстави касаційного перегляду 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України). 
Підставою касаційного оскарження оскаржуваних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 574/645/21, від 24 січня 2024 року у справі № 746/56/22, від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19, від 20 листопада 2024 року у справі № 385/499/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Позиція Верховного Суду 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У справі, яка переглядається, позивачі (спадкоємці ОСОБА_3 ) звернулися до суду з позовом про визнання відсутнім права оренди у ТОВ «Олімп-Агро» на спірні земельні ділянки на підставі договорів оренди землі від 05 липня 2013 року, укладених між ОСОБА_3 та ТОВ «Олімп-Агро», з посиланням на те, що ОСОБА_3 не підписував ці договори, їх істотні умови не погоджував, його волевиявлення на їх укладення було відсутнє.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які позивачі посилаються як на підставу для заявлених ними вимог про визнання відсутнім права оренди земельних ділянок, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень чи реальної небезпеки порушень з боку відповідача прав позивачів, які підлягають відновленню в порядку встановленому законом.
Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що між сторонами виникли та тривалий час існували правові відносини з договору оренди землі, про що свідчить користування орендарем земельною ділянкою та виплата орендодавцям орендної плати.
Колегія суддів вважає такі висновки апеляційного суду передчасними, з огляду на таке.
Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
За змістом частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається Законом України від 06 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 161-ХІV).
За змістом статті 13 Закону № 161-ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За частиною першою статті 14 Закону № 161-ХІV договір оренди землі укладається в письмовій формі. 
Частиною першою статті 15 Закону № 161-ХІV передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Ці умови є обов`язковими, та без досягнення згоди щодо них договір не вважається укладеним.
Згідно із частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. 
Сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).
У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.
Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв волі учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 ЦК України. 
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, за положеннями частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України). 
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.
Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). 
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
У справі, яка є предметом касаційного перегляду, висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 02 травня 2024 року доведено, що ОСОБА_3 не підписував оспорювані договори оренди земельних ділянок.
Наведене свідчить про те, що ОСОБА_3 не погоджував всіх істотних умов договорів оренди землі, передбачених частиною першою статті 15 Закону № 161-ХІV.
Апеляційний суд, зазначивши, що ОСОБА_3 , який 05 липня 2013 року підписав із відповідачем договори оренди землі строком на 49 років, передав земельні ділянки орендарю, тривалий час отримував орендну плату, дійшов висновку, що між сторонами виникли та тривалий час існували правові відносини з договорів оренди землі.
При цьому, суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги позивачів щодо визнання оспорюваних договорів неукладеними у зв`язку з відсутністю підпису попереднього власника (що підтверджено висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 02 травня 2024 року).
Також апеляційний суд звернув увагу на те, що позивачі звертались до суду з позовами до відповідача про розірвання вищевказаних договорів оренди у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати за користування земельними ділянками, однак рішеннями у справах № 288/1060/23 та №288/1070/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Проте у зазначених справах (№ № 288/1060/23 та 288/1070/23) суд надавав правову оцінку обставинам справи щодо порушення відповідачем умов договорів в частині несплати позивачам орендної плати у належному розмірі і дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.
Обставин підписання ОСОБА_3 договорів оренди землі від 05 липня 2013 року або узгодження сторонами їх істотних умов у зазначених справах суд не встановлював.
Водночас у цих справах було встановлено, що ОСОБА_3 у 2012 році одноразово отримав кошти від відповідача у рахунок оплати орендної плати за наступні роки.
Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
У постанові від 13 травня 2026 року у справі № 456/252/22 (провадження № 14-75цс25) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «враховуючи обов`язкову письмову форму для договору оренди землі, конкретні встановлені судами обставини справи, що розглядається, суд вважає, що саме по собі отримання позивачкою разової орендної плати за 2019 рік не можна трактувати як вчинення конклюдентних дій, та не вбачає підстав для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі.».
Пославшись на те, щодії сторін свідчать про їх добровільні наміри та волевиявлення щодо укладення договорів оренди, апеляційний суд не надав належної оцінки доказам щодо укладеності / неукладеності договорів оренди в загальному порядку, в тому числі висновку судової почеркознавчої експертизи від 02 травня 2024 року.
Усунути ці недоліки на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим.
Тому постанову апеляційного суду належить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Щодо клопотання про закриття касаційного провадження
Представник ТОВ «Олімп-Агро» - адвокат Москалик В. В. подав клопотання про закриття касаційного провадження, вказуючи, що справа є такою, ціна позову в якій не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому судові рішення у ній не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Стаття 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта входить до розділу І «Загальні положення» цього Кодексу, тому суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у cправі № 200/6831/18 (провадження № 61-1936св20) та від 18 січня 2023 року у справі № 524/4102/19 (провадження № 61-11972св20).
Справа, яка переглядається, не є малозначною в силу закону, оскільки позовною вимогою є вимога немайнового характеру. У зв`язку з цим така справа може бути визнана малозначною за умови постановлення ухвали суду про віднесення її до категорії малозначних.
Таким чином, касаційний суд не встановив підстав для закриття касаційного провадження у справі, тому у задоволенні клопотання відмовляє.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» - адвоката Москалика Віталія Володимировича про закриття касаційного провадження відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану адвокатом Яковенком Анатолієм Вікторовичем, задовольнити частково.
Постанову Житомирського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.?.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	І. А. Воробйова 	
	А. Ю. Зайцев	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун