ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2026 р. 	Справа № 440/13418/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 (головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова) у справі №440/13418/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) щодо невнесення даних про виключення ОСОБА_1 з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 шляхом внесення даних до Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку ОСОБА_1 .
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 задоволено частково позов. 
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо не виключення з військового обліку ОСОБА_1 у зв`язку з непридатністю.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути питання щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних у зв`язку з непридатністю на підставі тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 від 17.06.2022 та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та прийняти рішення за результатами такого розгляду з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, просив скасувати таке рішення в частині зобов`язання відповідача розглянути питання щодо виключення його з військового обліку військовозобов`язаних у зв`язку з непридатністю на підставі тимчасового посвідчення №ТП 5079/2022 від 17.06.2022 та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та прийняття рішення за результатами такого розгляду з урахуванням висновків суду, прийнявши в цій частині нове рішення про зобов`язання відповідача привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно позивача шляхом внесення даних до Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог скарги посилається на невірно обраний судом спосіб захисту прав позивача та помилковість висновків останнього щодо необхідності покладення на відповідача обов`язку розглянути питання щодо виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних у зв`язку з непридатністю, враховуючи те, що процедура виключення ОСОБА_1 з військового обліку фактично відбулась в минулому (в червні 2022).
Вважає, що саме зобов`язання відповідача привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно позивача шляхом внесення даних до Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку ОСОБА_1 буде найбільш ефективним способом захисту порушеного права, а також таким, що реально відновить порушені права позивача.
Крім того, в обґрунтування своїх вимог посилається на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його рішеннях, в певних справах.
Відповідач не подав відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України.
09.06.2022 рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 проведено медичний огляд позивача, за результатами якого, на підставі гр. ІІ ст.10-А та 65 згідно з Наказом МОУ № 402 від 14.08.2008 позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
До тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 17.06.2022 внесено запис про виключення ОСОБА_1 з військового обліку гр. ІІ ст.37, ст.10- А та 65 згідно з наказом МОУ № 402 від 14.08.2008 .
09.06.2025 позивач надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву, в якій просив внести актуальні відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку.
Листом відповідача від 01.07.2025 року повідомлено позивача, що в ході досудового розслідування, згідно ухвал суду у справах №757/6346/24-к та № 554/7569/23 у відповідача були вилучені всі документи щодо роботи ВЛК за період з 2022 року по 29.09.2023 рік, а тому неможливо підтвердити факт проходження позивачем ВЛК. Також повідомлено, що позивач автоматично взятий на військовий облік згідно змін від 01.04.2025 року до постанови Кабінету Міністрів України №932. Запропоновано особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 для вирішення питання стосовно ВЛК та військового обліку.
Позивач, не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо невнесення даних про виключення його з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, звернувся з позовом до суду. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з протиправності бездіяльності відповідача щодо не внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо не виключення з військового обліку позивача у зв`язку з його непридатністю.
Водночас, оскільки відповідач за результатами розгляду заяви позивача від 09.06.2025 не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, суд першої інстанції вважав, що з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача розглянути питання щодо виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних у зв`язку з непридатністю на підставі тимчасового посвідчення №ТП 5079/2022 від 17.06.2022 та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та прийняти рішення за результатами такого розгляду з урахуванням висновків суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Згідно з положеннями Рекомендації №К(80)2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
ЄСПЛ неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» (Pedersen and Baadsgaard v. Denmark, заява № 49017/99; суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. 
В контексті наведеного вище, колегія суддів зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, наділений відповідними повноваженнями щодо розгляду заяв позивача та прийняття відповідного рішення щодо перевірки відомостей та внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 №154 (далі по тексту - Положення №154, в редакції станом на час спірних правовідносин) Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до п.9 Положення №154 Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; забезпечують захист цілісності бази Реєстру, його апаратного та програмного забезпечення, достовірності даних Реєстру, захист від несанкціонованого доступу, незаконного використання, копіювання, спотворення, знищення даних Реєстру, безпеку персональних даних відповідно до Законів України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, “Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах”, “Про захист персональних даних” та міжнародних договорів у сфері захисту інформації, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; розглядають звернення громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, зокрема із застосуванням системи електронної черги (у порядку, визначеному Міноборони), видають необхідні довідки та інші документи.
Положеннями п.11 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони; надають громадянам України інформацію відповідно до ст.9 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів” шляхом взаємодії (обміну інформацією) через інформаційні (інформаційно-телекомунікаційні) системи Мінцифри в порядку, визначеному спільним наказом Мінцифри з Міноборони. 
Колегія суддів зазначає, що відповідач, надаючи позивачу відповідь за результатами розгляду заяви останнього від 09.06.2025 про внесення актуальних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення його з військового обліку, не надав оцінки наявності або відсутності підстав для внесення таких відомостей, тобто не прийняв рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки.
Водночас, враховуючи те, що питання внесення/зміни таких відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів є дискреційними повноваженнями відповідача, суд не може підміняти останнього, уповноваженого на здійснення відповідних дій.
Отже, правильним є обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача розглянути питання щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних у зв`язку з непридатністю на підставі тимчасового посвідчення №ТП 5079/2022 від 17.06.2022, внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та прийняти рішення за результатами такого розгляду з урахуванням висновків суду.
Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а також обрання останнім неефективного способу захисту порушених прав позивача, як такого, що не відновить його права, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані та такі, що не спростовують правильності наведених вище висновків суду.
Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів враховує посилання скаржника на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його рішеннях у певних справах, проте зазначає, що дане рішення (постанова) суду першої інстанції їм не суперечить.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в частині відмови у задоволенні позову без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 у справі №440/13418/25 в частині відмови у задоволенні позову залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   Я.В. П`янова