Справа № 420/6394/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, в якій позивач просить суд:
визнати незаконним та скасувати рішення Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області від 25 лютого 2026 року №70/1468-VIII «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га із земель житлової та громадської забудови, для розміщення та обслуговування будівель торгівлі за адресою (місце розташування): АДРЕСА_1 .».
Стислий виклад позиції позивача.
Як зазначено у позовній заяві, 25 лютого 2026 року відповідачем прийнято рішення №70/1468-VIII «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га із земель житлової та громадської забудови, для розміщення та обслуговування будівель торгівлі за адресою (місце розташування): АДРЕСА_1 ».
Позивач вказує, що він є власником нежитлової будівлі (магазину), розташованого поряд з указаною земельною ділянкою, за адресою: АДРЕСА_2 .
Як зазначає позивач, відповідно до Рішення відповідача, надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності Знам`янської сільської ради орієнтовною площею 0,0100 га із подальшим формуванням земельної ділянки з цільовим призначенням 03.07 Земельні ділянки громадської забудови, для розміщення та обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою (місце розташування): АДРЕСА_1 .
У позовній заяві вказано, що на сьогоднішній день зазначена у Рішенні земельна ділянка фактично зайнята фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , який встановив на ній тимчасову споруду з порушеннями чинного законодавства. Рішення виконавчого комітету Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області від 28 січня 2025 року №22 щодо надання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 погодження на розробку паспорту прив`язки на розміщення тимчасової споруди визнано протиправним та скасовано рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року справа № 420/24606/25.
Позивач зауважує, що судом зокрема встановлено, що тимчасова споруда загальною орієнтовною площею 37,5 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає приписам 1.14 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справи України від 30.12.2014 №1417, що впливає на права та обов`язки позивача. Також зафіксовані порушення щодо площі тимчасової споруди.
Позивач зазначає, що 25 лютого 2026 року, напередодні засідання сесії відповідача, позивач звернувся із запереченнями щодо проекту оскаржуваного Рішення, в якому просив врахувати заперечення щодо вказаного проєкту рішення та розглянути його згідно вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», в частині оприлюднення проєктів рішення та провести належний огляд місця розташування указаної в проєкті рішення ділянки та врахувати протипожежні й містобудівні норми.
За твердженням позивача, подані заперечення були проігноровані, як на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, комунальної власності, житлово-комунального господарства та благоустрою від 25.02.2026, так і на засіданні сесії від 25.02.2026.
На переконання позивача, інвентаризація є способом легалізації самовільно зайнятих земельних ділянок чи узаконенням споруд, що встановлені з порушеннями чинного законодавства, або способом змінення правового статусу незаконно зайнятої ділянки.
Додатково позивач вказує, що прийняттям оскаржуваного Рішення відповідач фактично намагається обійти вже ухвалене рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 у справі №420/24606/25, яким встановлено протиправність погодження на розміщення тимчасової споруди за тією ж адресою.
Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує, що доводи позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу спірного рішення на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси та свідчать про незгоду позивача з указаним рішенням, що не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу
Представник відповідача вказує, що , інвентаризація земель має на меті, у тому числі, встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, а також визначення переліку земель, які надані у власність (користування) та наявність документів, що посвідчують права на такі ділянки. Крім того, встановлюється перелік земель які не надані у власність або користування. Саме проведення інвентаризації покликано встановити наявність та обсяг права на відповідні земельні ділянки.
Як вказує представник відповідача, технічна документація із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок - це сукупність технічних завдань, пояснювальних записок, текстових та графічних матеріалів, погоджених та затверджених в установленому законом порядку, на підставі яких органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування реалізують власну компетенцію, приймаючи рішення про віднесення земель до відповідної категорії у разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії
На переконання представника відповідача, законодавство України не передбачає заборони проведення інвентаризації земельної ділянки, адже інвентаризація земельної ділянки відповідно до статті 35 Закону України «Про землеустрій» не змінює та не встановлює прав власності/користування на земельну ділянку, а є лише спрямованою на усунення недоліків такої земельної ділянки».
Стислий виклад пояснень третьої особи.
Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача надано пояснення по справі, в яких третя особа заперечує проти задоволення позовних вимог.
Представник третьої особи вказує, що оскаржуваним рішенням орган місцевого самоврядування надав дозвіл виключно на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності. Таке рішення має організаційно-підготовчий характер, не є правовстановлюючим, не передбачає передачі земельної ділянки у власність чи користування будь-якій особі та не створює безпосередніх юридичних наслідків для позивача як власника суміжного об`єкта нерухомості.
Як стверджує представник третьої особи, інвентаризація земельної ділянки є технічною процедурою, спрямованою на встановлення фактичного стану використання земель та їх правового статусу, і не передбачає вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність чи користування.
На переконання представника третьої особи, твердження позивача про те, що спірна земельна ділянка фактично зайнята третьою особою, не стосуються предмета даного спору, оскільки правомірність розміщення тимчасової споруди не є предметом регулювання оскаржуваного рішення.
Стислий виклад відповіді на відзив.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що у відзиві відповідач ігнорує факт щодо незаконно встановленої тимчасової споруди фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , та відповідно не заперечує переконання позивача щодо того, що оскаржуване рішення є способом легалізації самовільно зайнятої земельної ділянки чи узаконення споруди, що встановлена порушеннями чинного законодавства.
За твердженням позивача, у зв`язку з наведеним у позивача виникає реальна загроза майну, здоров`ю та життю.
Крім цього, позивач вказує, що у відзиві відповідач не спростовував процедурних порушень при прийнятті оскаржуваного рішення, а саме порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 16.03.2026 суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, 
Ухвалою від 12.03.2026 суд відмовив в задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалою від 19.05.2026 суд відмовив в задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом на позовну заяву та поясненнями третьої особи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.
25 лютого 2025 року ОСОБА_1 подано до Знам`янської сільської ради заперечення щодо проекту рішення Знам`янської сільської ради про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, в якому ОСОБА_1 вказав, відстань між його магазином та ділянкою, на якій згідно проекту рішення планується розміщення та обслуговування будівель торгівлі становить менше 2 метрів, що створює ризик пожежної небезпеки.
Рішенням Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га із земель житлової та громадської забудови, для розміщення та обслуговування будівель торгівлі за адресою (місце розташування) АДРЕСА_1 » від 25.02.2026 №70/1468-VIII:
надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації: земельної ділянки комунальної власності Знам`янської сільської ради орієнтовною площею 0,0100 та із подальшим формуванням земельної ділянки з цільовим призначенням 03.07 Земельні ділянки громадської забудови, для розміщення та обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою місце розташування: АДРЕСА_1 ;
замовлено розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки суб`єкту господарювання, який є виконавцем робіт із землеустрою відповідно до закону;
технічну документацію, із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, після проведення державної реєстрації земельної ділянки подати на розгляд сесії Знам`янської сільської ради для прийняття рішення про її затвердження.
Вважаючи прийняте рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Згідно з вимогами ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до вимог п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Положеннями статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч.1 ст.59).
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради. (ч.2 ст.59).
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. (ч.5 ст.59).
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.
В актах та проектах актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування не може бути обмежено доступ до інформації про витрати чи інше розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним чи комунальним майном, у тому числі про умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримують ці кошти або майно, а також до іншої інформації, обмеження доступу до якої заборонено законом. (ч.11 ст.59).
Відповідно до положень ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин зокрема належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад (п.«а»), надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (п.«в»), організація землеустрою (п.«д») та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону (п.«к»).
Положеннями статті 19 Закону України «Про землеустрій» визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать:
а) організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності;
б) організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом;
в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності;
г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм;
ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.
Статтею 35 Закону України «Про землеустрій» визначено, що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.
Відповідно до вимог ст.57 Закону України «Про землеустрій», технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель розробляється за рішенням власників (розпорядників) земельних ділянок або за рішенням сільських, селищних, міських рад. Рішення про розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення приймається у порядку, визначеному статтею 35 цього Закону.
Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель включає:
а) пояснювальну записку;
б) матеріали топографо-геодезичних вишукувань;
в) пропозиції щодо узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, що посвідчують право на земельну ділянку, та Державному земельному кадастрі;
г) робочий і зведений інвентаризаційні плани;
ґ) переліки земельних ділянок (земель) у розрізі за категоріями земель та угіддями, наданих у власність (користування) з кадастровими номерами, наданих у власність (користування) без кадастрових номерів, не наданих у власність чи користування, що використовуються без документів, що посвідчують право на них, що використовуються не за цільовим призначенням, невитребуваних земельних часток (паїв), відумерлої спадщини;
д) відомості про меліоративну мережу або її складову частину/частини, в тому числі надані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері гідротехнічної меліорації земель, для державної реєстрації меліоративної мережі або її складової частини/частин у Державному земельному кадастрі, а також про земельні ділянки, на яких вони розміщені;
е) відомості про земельні ділянки (частини земельних ділянок) та масиви земель сільськогосподарського призначення, включених до території обслуговування меліоративної мережі.
У разі формування земельної ділянки технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель також включає:
а) відомості про обчислення площі земельної ділянки;
б) кадастровий план земельної ділянки;
в) перелік обмежень у використанні земельних ділянок;
г) відомості про встановлені межові знаки.
У разі виправлення помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру щодо меж земельних ділянок та/або інших відомостей про земельні ділянки, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель також включає кадастрові плани відповідних земельних ділянок із зазначенням виправлених відомостей про них.
У разі формування земельної ділянки під час інвентаризації земель не допускається:
а) розташування однієї будівлі на декількох земельних ділянках;
б) розташування на земельній ділянці лише окремої частини будівлі.
Кадастрові плани земельних ділянок, помилки у відомостях Державного земельного кадастру щодо яких виправляються, погоджуються з власниками таких земельних ділянок (якщо земельна ділянка перебуває у користуванні - також із землекористувачем).
Порядок проведення інвентаризації земель, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року №476 (далі – Порядок №476).
Відповідно до пункту 2 Порядку №476, інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 8 Порядку №476, підставою для проведення інвентаризації земель є рішення власників (розпорядників) земельних ділянок або рішення сільських, селищних, міських рад. Рішення про розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення приймається у порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про землеустрій».
Пунктом 26 Порядку № 476 визначено, що за результатами проведення інвентаризації земель, державної інвентаризації земель та земельних ділянок виконавцями розробляється технічна документація відповідно до статті 57 Закону України «Про землеустрій» та електронний документ відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру».
У разі виправлення помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру щодо меж земельних ділянок та/або інших відомостей про земельні ділянки, на кадастрових планах відповідних земельних ділянок зазначаються виправлені відомості про них, а саме існуючі межі земельних ділянок, існуючі координати поворотних точок меж земельної ділянки та пропозиції щодо виправлення меж земельних ділянок, проектні координати поворотних точок меж земельної ділянки.
Кадастрові плани земельних ділянок, помилки у відомостях Державного земельного кадастру щодо яких виправляються, погоджуються з власниками таких земельних ділянок (якщо земельна ділянка перебуває в користуванні - також із землекористувачем) до внесення змін до відомостей до Державного земельного кадастру.
Відповідно до пункту 27 Порядку №476, технічна документація погоджується та затверджується в порядку, встановленому статтею 186 Земельного кодексу України.
Згідно з пунктом 29 Порядку №476, відомості, отримані за результатами інвентаризації земель, державної інвентаризації земель та земельних ділянок, вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. №1051.
Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.
Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Частиною 1 статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», передбачено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель.
Положеннями абзацу 2 пункту 3 частини 5 статті 186 Земельного кодексу України передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель затверджується:
щодо земельних ділянок приватної власності - власником земельних ділянок;
щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу;
щодо земельних ділянок, розташованих у масиві земель сільськогосподарського призначення, та земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), - сільською, селищною, міською радою.
Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
З системного аналізу вказаних положень діючого законодавства передбачено, що саме до виключеної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення питань щодо проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності, а також подальше затвердження відповідної технічної документації.
Верховний Суд у постанові від 18.11.2020 у справі №240/4867/18 зазначив, що технічна документація із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок - це сукупність технічних завдань, пояснювальних записок, текстових та графічних матеріалів, погоджених та затверджених в установленому законом порядку, на підставі яких органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування реалізують власну компетенцію, приймаючи рішення про віднесення земель до відповідної категорії у разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії.
Верховний Суд у постанові від 21.04.2023 у справі №300/6474/21 також вказав, що приймаючи рішення про інвентаризацію земель або відмову в її проведенні, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування здійснюють владні управлінські функції, визначені законодавством у сфері землеустрою. Інвентаризація не є правовстановлюючим юридичним фактом, не змінює обсягу прав та обов`язків землекористувачів, не має безпосередніх наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення майнових чи особистих немайнових відносин. Зазначені правовідносини є публічно-правовими, а тому справу слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Визначальною для правильного вирішення вказаної справи є питання обґрунтованості тверджень позивача, що оскаржуване рішення опубліковано з порушенням ч.4 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI.
Суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.15 Закону №2939-VI, проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.
Отже, для правильно вирішення цієї справи слід визначити чи є оскаржуване рішення нормативно-правовим актом.
Так, нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування (пункт 18 частини першої статті 4 КАС України).
Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).
За сталою судовою практикою, нормативно-правові акти - це акти, які встановлюють, змінюють (скасовують), припиняють загальні правила регулювання однотипних відносин; розраховані на широке коло осіб та на довгострокове неодноразове застосування; зазвичай невизначеність дії у часі; встановлюють загальні правила поведінки; регулювання однотипних відносин; ті, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення; не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Натомість індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією.
Суд зазначає, що згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2020 у справі №9901/520/19, відповідно до якого нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує своєї дії фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням конкретних правовідносин.
Отже, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення від 25.02.2026 №70/1468-VIII направлено на реалізацію виключено права селищної ради щодо проведення інвентаризації земельної ділянки комунальної власності.
При цьому, у спірному випадку вказані дії відповідача були направлені виключено на реалізацією останнім своїх власних владно-управлінських повноважень в сфері організації землеустрою.
Відхиляючи твердження позивача про те, що рішення від 25.02.2026 №70/1468-VIII спрямоване на легалізацію незаконно встановленої тимчасової споруди фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , суд виходить з того, що саме по собі прийняття рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки не є рішенням про надання земельної ділянки у власність чи користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 , не посвідчує жодних речових прав на земельну ділянку та не створює правових підстав для експлуатації тимчасової споруди.
Оскаржуване рішення має підготовчий та організаційний характер, оскільки спрямоване виключно на проведення інвентаризації земельної ділянки та формування відповідної технічної документації із землеустрою. При цьому питання правомірності розміщення тимчасової споруди, дотримання вимог пожежної безпеки, містобудівних норм, а також наявності чи відсутності підстав для користування земельною ділянкою не вирішуються спірним рішенням та не є предметом його правового регулювання.
Суд зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 у справі №420/24606/25, яким визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету щодо погодження на розроблення паспорта прив`язки тимчасової споруди, не містить заборони на здійснення органом місцевого самоврядування повноважень у сфері землеустрою та проведення інвентаризації земель комунальної власності.
Крім того, проведення інвентаризації земель відповідно до статті 35 Закону України «Про землеустрій» навпаки спрямоване на встановлення фактичного правового статусу земельної ділянки, її меж, способу використання та наявності правовстановлюючих документів, у тому числі для виявлення земель, що використовуються без належних правових підстав.
Отже, твердження позивача про те, що оскаржуване рішення є способом легалізації самовільно зайнятої земельної ділянки або незаконно встановленої тимчасової споруди, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними і допустимими доказами у розумінні статей 72-77 КАС України.
Також суд враховує, що будь-які подальші рішення щодо затвердження технічної документації із землеустрою, формування земельної ділянки, передачі її у користування чи вчинення інших дій у сфері земельних правовідносин підлягатимуть прийняттю у встановленому законом порядку та можуть бути предметом окремого судового контролю у разі порушення прав, свобод чи інтересів позивача.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 9, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області (вул.Лікарняна, буд. 9а, с. Знам`янка, Березівський р-н, Одеська обл., 97211, код ЄДРПОУ 04378474), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення – відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО

.