ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" квітня 2026 р. Справа№ 910/11156/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Андрієнка В.В.
суддів: Буравльова С.І. 
Шапрана В.В. 

секретар судового засідання - Король Д.А.
учасники справи:
від позивача : Опанасенко Г.П.;
від відповідача : Науменко Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Молодіжний-15»
на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 (Повний текст рішення складено 19.12.2025)
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025
у справі №910/11156/25 (суддя - С.О. Чебикіна)
за позовом ОСОБА_1 
до Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15" 
про зобов`язати вчинити дії

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15", у якому просив зобов`язати відповідача надати позивачу для ознайомлення, з можливістю зробити виписки, копії (фотокопії), відомості та документи, з вилученням з них персональних даних співвласників багатоквартирного будинку та інших фізичних осіб як конфіденційної інформації на підставі статей 382, 385 Цивільного кодексу України та статей 5, 10, 14, 17, 18, 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що скориставшись своїм правом, передбаченим статтею 14 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" на одержання інформації щодо діяльності ОСББ "Молодіжний-15", позивач звернувся до відповідача із адвокатським запитом щодо надання ряду документів та інформації, однак вказаний адвокатський запит залишився без відповіді, що свідчить про неможливість позивачем, як співвласником, захистити свої права в іншій спосіб, окрім судового.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 у справі №910/11156/25 позов задоволено повністю, зобов`язано Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15" надати ОСОБА_1 для ознайомлення, з можливістю зробити виписки, копії (фотокопії), наступні відомості та документи, з вилученням з них персональних даних співвласників багатоквартирного будинку та інших фізичних осіб як конфіденційної інформації:
- протокол Загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15", проведених 10 жовтня 2023 року з усіма додатками, що є невід`ємною частиною протоколу, а саме листками письмового опитування (голосування), пронумерованих та прошнурованих, а також зведену інформацію про результати голосування кожного із співвласників;
- протокол Загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15", проведених 30 квітня 2025 року з усіма додатками, що є невід`ємною частиною протоколу, а саме листками письмового опитування (голосування), пронумерованих та прошнурованих, а також зведену інформацію про результати голосування кожного із співвласників;
- кошториси Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15" за 2020-2025 роки;
- рішення правління Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15" за 2020-2025 роки;
- розгорнуті банківські виписки про рух коштів по рахункам Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15" за період 2020-2025 років;
- податкові звіти за формою 1-дф, фінансові звіти Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15" за період 2020-2025 років;
- інформацію про кількість працевлаштованих осіб в Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15" та розмір отриманої ними заробітної плати, починаючи з моменту їх працевлаштування за період 2020-2025 років.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі №910/11156/25 заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задоволено повністю.
Не погоджуючись з указаними рішеннями, від Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15" 07.01.2026 надійшла апеляційна скарга, у якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 у справі № 910/11156/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити; скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі № 910/11156/25. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. 
При цьому апелянт стверджує про те, що не отримав адвокатський запит вих. № 02.-06/2025 від 02.06.2025 року з невідомих причин, а також ні адвокат, ні позивач після повернення адвокатського запиту без вручення, не вжили жодних заходів по його отриманню на пошті та врученню наручно голові правління чи членам правління у дні прийому співвласників будинку.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі № 910/11156/25, розгляд апеляційної скарги призначено на 05.02.2026. 
04.02.2026 через систему «Електронний суд» позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 було відкладено розгляд справи до 11.03.2026. 
Протокольною ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 було оголошено перерву у судовому засіданні до 11.03.2026, 11.03.2026 - до 08.04.2026. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів встановила, що Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15" (відповідач, ОСББ) створено співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 за рішенням загальних зборів від 16.06.2016 року, оформленим протоколом від 16.06.2016 року.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом юридичної особи 22893792 зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Молодіжний-15" (03187, місто Київ, вулиця Академіка Глушкова, будинок 61; ЄДРПОУ: 22893792; Телефон 1: 0503868554, Телефон 2: 0445690286).
Відповідно до розділу V. Права і обов`язки співвласників Статуту ОСББ "Молодіжний-15" співвласник має право:
- брати участь в управлінні Об`єднанням у порядку, визначеному Законом України "Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" і Статутом Об`єднання;
- обирати та бути обраним до складу статутних органів об`єднання;
- знайомитися з протоколами загальних зборів, робити з них виписки;
- одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання;
- вимагати від статутних органів захисту своїх прав та співвласниками правил добросусідства; дотримання;
- одержувати від правління об`єднання інформацію про діяльність асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку, членом якої є об`єднання.
Об`єднання на вимогу співвласника зобов`язане надати йому для ознайомлення всі свої фінансові звіти.
Здійснення співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.
Спори щодо здійснення прав співвласників вирішуються за згодою сторін або в судовому порядку.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Відповідно до частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно зі статтею 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.
Згідно з частиною 1, 4 статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: утворювати органи управління, визначати умови та розмір плати за їхню діяльність; приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; визначати порядок користування спільним майном відповідно до статуту об`єднання; укладати договори; виступати замовником робіт з капітального ремонту, реконструкції багатоквартирного будинку; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати для виконання статутних завдань господарче забезпечення діяльності об`єднання в порядку, визначеному законом; визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів; захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності; використовувати допоміжні приміщення у багатоквартирному будинку для потреб органів управління об`єднання; встановлювати сервітути, здавати в оренду допоміжні приміщення та інше спільне майно багатоквартирного будинку; набувати статусу активного споживача на умовах, визначених Законом України "Про ринок електричної енергії" (частина 1 статті 16 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").
Права співвласників визначені у статті 14 вказаного Закону, за змістом частини 1 якої співвласник має право, зокрема, знайомитися з протоколами установчих та загальних зборів (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), власними листками опитування, зведеною інформацією про результати голосування кожного із співвласників (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), а також за власний рахунок робити з них виписки і копії та отримувати їх копії в електронній формі; одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання; одержувати в установленому статутом порядку інформацію про діяльність асоціації.
Відповідно до частин 2 та 3 статті 14 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання на вимогу співвласника зобов`язане надати йому для ознайомлення всі свої фінансові звіти. Порядок здійснення прав співвласників визначається законом.
Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначені Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники мають право: 1) вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; 2) брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; 3) одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання; 4) безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом; 5) знайомитися з протоколами зборів співвласників (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), власними листками опитування, зведеною інформацією про результати голосування кожного із співвласників (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), а також за власний рахунок робити з них виписки і копії та отримувати їх копії в електронній формі; 6) на відшкодування винною особою збитків, завданих спільному майну багатоквартирного будинку, у розмірі, що відповідає частці кожного співвласника; 7) інші права, визначені законом.
Отже, право співвласників багатоквартирного будинку, у тому числі і позивача, на одержання інформації щодо діяльності об`єднання співвласників багатоквартирного будинку прямо передбачене законом, зокрема статтею 14 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статтею 6 Закону України "Про особливості здійснення права власності співвласниками багатоквартирного будинку", а також розділу V Статуту ОСББ "Молодіжний-15".
Відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України цивільна дієздатність юридичної особи відбувається через її органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
За змістом частини 1 статті 10 та частини 1 статті 12 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління, якими є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання.
Згідно з частиною 2 статті 18 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" виконання зобов`язань об`єднанням належить до повноважень його правління відповідно до статуту об`єднання.
Для керівництва поточною діяльністю об`єднання обирається правління. Правління має право приймати рішення з питань діяльності об`єднання, визначених статутом. Правління є виконавчим органом об`єднання і підзвітне загальним зборам. До компетенції правління відноситься, зокрема, підготовка кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; ведення діловодства, бухгалтерського обліку та звітності про діяльність об`єднання (частини 17, 18 та 20 статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").
Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що створене власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є особою, у володінні та розпорядженні якого знаходиться інформація щодо багатоквартирного будинку, в якому його створено, щодо діяльності такого об`єднання.
Таким чином, суд зазначає, що у законі чітко передбачене право співвласників багатоквартирного будинку на одержання інформації щодо діяльності створеного об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, відповідно, реалізація цього права покладається саме на особу, у володінні та розпорядженні якої знаходиться ця інформація, тобто на об`єднання співвласників багатоквартирного будинку в особі його органів управління, зокрема на правління як на виконавчий орган об`єднання, до повноважень якого відповідно до частини 2 статті 18 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" належить виконання зобов`язань об`єднання.
Компетенція правління об`єднання визначена у частині 20 статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", до якої, зокрема, відноситься підготовка кошторису, балансу об`єднання та річного звіту, а також ведення діловодства, складовою якого є діловодство за зверненнями (з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями) і скаргами) громадян (співвласників багатоквартирного будинку).
Отже, з аналізу наведених норм закону, зокрема положень частин 17, 18, 20 статті 10 та частини 2 статті 18 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" у їх сукупності вбачається, що виконання покладеного на об`єднання співвласників багатоквартирного будинку обов`язку з надання передбаченої законом інформації забезпечує саме правління об`єднання у межах своїх повноважень відповідно до визначеної законом компетенції щодо ведення діловодства в об`єднанні.
Окрім того, частиною 1 статті 14 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено право співвласників багатоквартирного будинку брати участь в управлінні ОСББ у порядку, визначеному цим Законом і статутом ОСББ.
Відповідно до частини 9 статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", пункту 3.3 Статуту ОСББ "Молодіжний-15" до виключної компетенції загальних зборів ОСББ відноситься, зокрема, затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту.
До компетенції правління відноситься підготовка кошторису, балансу об`єднання та річного звіту (частина 20 статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", пункт 3.14 Статуту ОСББ "Молодіжний-15").
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" Об`єднання відповідно до цього Закону та статуту зобов`язане звітувати загальним зборам про виконання кошторису об`єднання за рік.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 8.23 постанови від 01.02.2022 року у справі № 910/5179/20 зазначила, що кошторис - це затверджений у встановленому порядку фінансово-плановий документ, який містить відповідні статті і суми витрат коштів на утримання ОСББ. Отже, прийняття рішення про затвердження кошторису є реалізацією господарських функцій у такому непідприємницькому товаристві його вищим органом управління - зборами ОСББ.
В контексті викладеного, суд зазначає, що Законом України "Про інформацію" врегульовано відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (абзац 4); документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі (абзац 2).
Аналогічне визначення поняття "інформація" міститься у частині 1 статті 200 Цивільного кодексу України.
Тобто документ містить у зафіксованому вигляді відповідну інформацію.
Крім того, інформація може бути відображена в іншому вигляді шляхом фіксування відомостей та/або даних.
Отже, створені у процесі діяльності ОСББ документи можуть бути надані для ознайомлення співвласникам як такі, що містять інформацію про діяльність ОСББ.
Вказана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2024 року у справі № 925/1440/22.
Отже, реалізуючи свої права, співвласник має право звернутися до ОСББ за отриманням інформації про діяльність такого ОСББ, а останнє відповідно зобов`язане надати таку інформацію в обсязі, який є достатнім для реалізації прав співвласників на участь в управлінні ОСББ, згідно із Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", статутом ОСББ.
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Водночас право співвласника на одержання інформації не є необмеженим з огляду на таке.
Інформація про фізичну особу є видом інформації за її змістом (стаття 10 Закону України "Про інформацію").
Інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (частина 1 статті 11 Закону України "Про інформацію").
Закон про захист персональних даних регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних (стаття 1 цього Закону).
Приписами статті 2 Закону України "Про захист персональних даних" встановлено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (абзац 10). Розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця (абзац 11). Знеособлення персональних даних - вилучення відомостей, які дають змогу прямо чи опосередковано ідентифікувати особу (абзац 6). Суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються (абзац 12).
Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону України "Про захист персональних даних" об`єктами захисту є персональні дані. Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.
Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (частина 1 статті 21 Закону України "Про інформацію").
Відповідно до частини 2 статті 21 Закону України "Про інформацію" конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (абзац 1). Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом (абзац 2).
До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (частина 2 статті 11 Закону України "Про інформацію").
Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України "Про інформацію" кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.
Згідно із частиною 2 статті 4 Закону України "Про захист персональних даних" володільцем чи розпорядником персональних даних можуть бути підприємства, установи і організації усіх форм власності, органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, фізичні особи - підприємці, які обробляють персональні дані відповідно до закону.
Частиною 2 статті 14 Закону України "Про захист персональних даних" визначено, що поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.
Відповідно до частин 5 та 6 статті 6 Закону України "Про захист персональних даних" обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
За змістом частини 6 статті 6 Закону України "Про захист персональних даних" заборонено обробку даних про фізичну особу без її згоди, а пункт 6 частини 2 статті 8 цього Закону передбачає, що особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 року № 2-рп/2012, відповідно до частин 1, 2 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення законодавства України, якими передбачено, що збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац 2 частини 1 статті 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина 2 статті 14 Закону про захист персональних даних); конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частина 2 статті 21 Закону "Про інформацію"); розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди -лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина 2 статті 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації").
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожному гарантовано право на повагу до приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Частинами 3, 4 статті 14 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" також визначено, що порядок здійснення прав співвласників визначається законом. Здійснення співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.
Аналогічна норма про те, що реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників, міститься також у частині 2 статті 6 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".
Таким чином, реалізуючи свої права, співвласник має право звернутися до ОСББ за отриманням інформації про діяльність такого ОСББ, а останнє зобов`язано надати таку інформацію в обсязі, який є достатнім для реалізації прав співвласників на участь в управлінні ОСББ, відповідно до Закону про ОСББ, Закону про особливості здійснення права власності, а також статуту об`єднання, крім конфіденційної інформації про фізичних осіб.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.04.2024 року у справі № 925/1440/22.
Крім того, відповідно до частини 3 статті 10-1 Закону "Про доступ до публічної інформації", який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, передбачено, що публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов: 1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону про захист персональних даних; 2) фізичні особи (суб`єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону про захист персональних даних; 3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом; 4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.
З урахуванням викладеного Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.04.2024 року у справі № 925/1440/22 дійшла висновку про те, що персональні дані співвласників та інших фізичних осіб, отримані ОСББ в процесі його діяльності, є конфіденційною інформацією з відповідним правовим режимом. Персональні дані співвласників та інших фізичних осіб не підлягають наданню ОСББ для ознайомлення співвласнику як конфіденційна інформація, згода на поширення якої не надавалась у встановленому законом порядку.
Тому ОСББ має надати співвласнику для ознайомлення документи, інформацію, визначені Законом про ОСББ та Законом про особливості здійснення права власності, а також статутом ОСББ, з вилученням з них персональних даних співвласників багатоквартирного будинку та інших фізичних осіб як конфіденційної інформації.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власником частини квартири АДРЕСА_2 .
Наявність у позивача права власності на вказаний вище об`єкт нерухомості підтверджується свідоцтвом про право власності від 18.01.2005 року, виданий Буцан І.П., державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 6-7, а також реєстраційним написом на правовстановлювальному документі від 18.02.2005 року, згідно з яким Київське міське бюро технічної інвентаризації зареєструвало за позивачем право власності, про що зроблено відповідний запис в реєстрову книгу № 81-239 за реєстровим № 820.
02.06.2025 року представником позивача, адвокатом Рибіцькою Ю.Б. на адресу відповідача направлено адвокатський запит за вих. № 02-06/2025, у відповідності до якого адвокат з посиланням на положення статті 14 Закону України "Про ОСББ", статтю 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" просив надати відомості та копії документів, пов`язаних із діяльністю ОСББ: зокрема, копію Протоколу Загальних зборів ОСББ "Молодіжний-15", проведених 10.10.2023 року з усіма додатками, зведену інформацію про результати голосування кожного із співвласників; копію Протоколу Загальних зборів ОСББ "Молодіжний-15", проведених 30.04.2025 року з усіма додатками, а також зведену інформацію про результати голосування кожного із співвласників; копії кошторисів ОСББ, виписки з банківських рахунків, відомості про працевлаштованих працівників, копії фінансової звітності.
Означений адвокатський запит позивача отриманий відповідачем не був, та повернувся позивачу у зв`язку із закінченням встановленого терміну його зберігання.
Матеріали справи не містять доказів надання позивачу для ознайомлення з документами, наведеними в адвокатському запиті за вих. № 02-06/2025 від 02.06.2025 року, який було направлено на адресу відповідача 03.06.2025 року.
З огляду на вищевикладене,колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу для ознайомлення, з можливістю зробити виписки, копії (фотокопії), відомості та документи, з вилученням з них персональних даних співвласників багатоквартирного будинку та інших фізичних осіб як конфіденційної інформації обґрунтовані, а отже місцевим господарським судом винесено обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Щодо додаткового рішення колегія суддів відзначає наступне
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій останній просив стягнути з відповідача 24 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Також відповідачем до суду подано клопотання про розподіл судових витрат, в якому останній просив стягнути з позивача 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 221 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
З огляду на наведені приписи господарського процесуального закону та враховуючи, що підлягає ухваленню додаткове рішення про судові витрати, суд вбачає за можливе здійснити розгляд заяви позивача та клопотання відповідача про розподіл судових витрат в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи).
Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.
За загальним правилом судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача (пункти 1, 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, з огляду на результат розгляду цієї справи, відшкодуванню підлягають лише витрати позивача, оскільки позов задоволено повністю.
З огляду на означене, місцевим господарським судом зроблено обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви відповідача про стягнення з позивача 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною 3, 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду Договір про надання правничої допомоги № 01/05-25 від 26.05.2025 року, Додаткову угоду № 1 від 02.06.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 01/05-25 від 26.05.2025 року, Акт № 1 наданих послуг від 12.12.2025 року на суму 24 000,00 грн., Детальний опис робіт (наданих послуг) до Додаткової угоди № 1 від 02.06.2025 року та Договору про надання правничої допомоги № 01/05-25 від 26.05.2025 року на суму 24 000,00 грн., платіжну інструкцію № 61338798SB від 15.12.2025 року на суму 24 000,00 грн. з призначенням платежу: "Оплата послуг адвоката згідно договору № 01/05-25 від 26.05.2025, додатковою угодою № 1 від 02.06.2025 (супроводження судової справи № 910/11156/25) Опанасенко Григорій Петрович".
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.06.2021 року справа № 159/5837/19, згідно з якою витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються обставини надання позивачу професійної правничої допомоги, у зв`язку з чим, зазначені витрати є витратами на професійну правничу допомогу та, відповідно, є судовими витратами в розумінні статті 123 Господарського процесуального кодексу України.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також, критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, пункт 269).
При цьому, судом враховано, що згідно положень частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Правові висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), у додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26.09.2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі № 910/3929/18.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі № 912/1025/20).
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що розмір заявлених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 24 000,00 грн. відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати співрозмірні з виконаною роботою у суді, а отже їх розмір є обґрунтованими, а їх стягнення з відповідача не становитиме надмірний тягар для останнього, що узгоджується із принципом розподілу таких витрат.
Таким чином, місцевим господарським судом зроблено обґрунтований висновок про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000,00 грн.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 у справі № 910/11156/25 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі № 910/11156/25 обґрунтовані, відповідають обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для їх скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Молодіжний-15» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 у справі № 910/11156/25 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі № 910/11156/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 у справі № 910/11156/25 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі № 910/11156/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Молодіжний-15».
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 07.05.2025 

Головуючий суддя В.В. Андрієнко 

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран