ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 293/408/26
Провадження № 2/293/497/2026

15 червня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Збаражського О.М., 
за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
І. СУТЬ СПРАВИ
26.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду із позовом, за змістом якого просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №335203 від 13.12.2019 у розмірі 15931,16грн.
В обгрунтування позову, позивач зазначає, що 13.12.2019 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір №335203 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 
16.11.2020 на підставі договору факторингу №ККЛУ-16112020 ТОВ «Лінеура Україна» передало право вимоги за зазначеним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у нього утворилася заборгованість у розмірі 15931,16 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4985,00грн., заборгованість за процентами – 10452,60грн., заборгованість за штрафом – 493,56грн. 
Представник позивача просив суд стягнути вказану суму на користь товариства, а також відшкодувати судові витрати, зокрема витрати на сплату судового збору у розмірі 2662,40 грн та на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2026, справа №293/408/26 передана на розгляд судді Збаражського О.М.
На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 30.03.2026 суд отримав з Єдиного державного демографічного реєстру відомості про місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 
31.03.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначив на 28.04.2026. За клопотанням позивача витребував у АТ «А-Банк» інформацію щодо кредитного договору.
20.04.2026 АТ «А-Банк» надав запитувану судом інформацію.
Ухвалою суду від 28.04.2026, яка в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 15.06.2026.
15.06.2026 сторони в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком. 29.05.2026 представник позивача Усенко М.І. подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Відповідач ОСОБА_1 повторно не прибув в судове засідання. Причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався, про день та час розгляду справи повідомлявся встановленим порядком (а.с. 111, 120). 
У постанові від 14.03.2020 у справі №911/3142/19 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
Враховуючи норми ст. 128 ЦПК України, суд рахує, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи.
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст. 211, 280 ЦПК України, судом вирішено проведення заочного розгляду справи, про що 15.06.2026 постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 
Судом встановлено, що між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 13.12.2019 укладено договір №335203 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту у електронному вигляді (а.с.23-28).
За умовами договору первісний кредитор зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 5000,00грн. строком на 30 днів на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою 1,90% в день за стандартною процентною ставкою та 0,01 % за акційною процентною ставкою. 
Сторони домовились, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 3.1 Кредитного договору) (а.с. 8).
Нарахування процентів за договором здійснюється за акційною процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного в п. 1.2. цього договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів зазначених у Графіку розрахунків (п. 3.2 Кредитного договору).
В свою чергу позичальник зобов`язувався повернути позику, сплатити проценти за користування, штрафи та пені (у разі наявності), повідомляти товариство про зміну даних та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором (п. 2.4 Кредитного договору).
Відповідно до п. 1.6. Кредитного договору позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом.
12.01.2020 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір №424135 до договору №335203 про надання коштів у позику (а.с.32-33).
Пунктом 1.2 вказаного договору встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів не пізніше 12.01.2020.
Відповідно до п. 1.3. сторони погодили проценту ставку за користування позикою в розмірі 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2. цього договору.

14.01.2020 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір №436447 до договору №335203 про надання коштів у позику (а.с.37-38).
Пунктом 1.2 вказаного договору встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів не пізніше 12.01.2020.
Відповідно до п. 1.3. сторони погодили проценту ставку за користування позикою в розмірі 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2. цього договору.
14.02.2020 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір №639477 до договору №335203 про надання коштів у позику (а.с.41-42).
Пунктом 1.2 вказаного договору встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів не пізніше 14.02.2020.
Відповідно до п. 1.3. сторони погодили проценту ставку за користування позикою в розмірі 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2. цього договору.
14.02.2020 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір №640297 до договору №335203 про надання коштів у позику (а.с.45-46).
Пунктом 1.2 вказаного договору встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів не пізніше 14.02.2020.
Відповідно до п. 1.3. сторони погодили проценту ставку за користування позикою в розмірі 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2. цього договору.
15.02.2020 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір №645763 до договору №335203 про надання коштів у позику (а.с.49-50).
Пунктом 1.2 вказаного договору встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів не пізніше 17.03.2020.
Відповідно до п. 1.3. сторони погодили проценту ставку за користування позикою в розмірі 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2. цього договору.
Згідно з розрахунком первісного кредитора ТОВ «Лінеура Україна» станом на 17.11.2020 за відповідачем рахується заборгованість в сумі 15931,16 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4985,00грн., заборгованість за процентами – 10452,60грн., заборгованість за штрафом – 493,56грн. (а.с. 56-61).
16.11.2020 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №ККЛУ-16112020, відповідно до якої сторони погодили умови щодо фінансування, оплати та відступлення прав грошових вимог (а.с.77-84, 86).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №ККЛУ-16112020 право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №335203 передано ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на загальну суму 15931,16 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4985,00грн., заборгованість за процентами – 10452,60грн., заборгованість за штрафом – 493,56грн. (а.с. 85).
Відповідно до листа, наданого АТ «А-Банк» від 14.04.2026, в банку на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_1 . Додатково банком направлено виписку про рух коштів по рахунку за 13.12.2019 (а.с. 112,117).
Із вказаної виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 13.12.2019 перераховано кредитні кошти на зазначений рахунок.
ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України ).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Оскільки, 13.12.2019 ОСОБА_1 підписав електронний договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що був опублікований в особистому кабінеті на веб-сайті www.credit7.ua, шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, то відповідно останній погодився з правилами надання коштів у позику і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
З листа АТ «А-Банк» від 14.04.2026 вбачається, що відповідачу були зараховані кредитні кошти в сумі 5000,00грн. на банківську карту, яка йому належить.
Таким чином, між сторонами укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису.
Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить до висновку, що між сторонами склалися договірні правовідносини. Сторони обумовили істотні умови договору як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору належним чином не виконує, істотно їх порушує, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за договором на користь позивача.
Проте, суд не погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості за відсотками, з огляду на наступне.
За умовами вказаного договору сторони передбачили можливість пролонгації строку кредиту.
Так, відповідно до п. 1.7 договору №335203 у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики, шляхом укладення додаткової угоди до договору позики, у порядку, передбаченому в правилах.
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із неможливістю виконання клієнтом зобов`язань за договором № 335203 від 13.12.2019 у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт неодноразово звертався до товариства із проханням продовження строку користування позикою. 
Так, згідно умов останнього додаткового договору №645763 від 15.02.2020 до договору №335203 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 погодилися продовжити строк користування позикою на 30 днів, згідно з п.1.2. договору №335203.
Пунктом 1.2. додаткового договору №645763 встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів не пізніше 17.03.2020.
При цьому згідно з п.1.3. додаткового договору №645763 сторони погодили процентну ставку 1,60% від суми позики за кожен день користування позикою (584 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2. цього договору.
Також умови договору №335203 від 13.12.2019 містять положення про право кредитодавця нараховувати проценти у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором.
Так, відповідно до п. 3.4.1. договору з 1 по 3 день прострочення виконання зобов`язань клієнта, нарахування процентів не здійснюється. У разі прострочення виконання зобов`язань за договором більше ніж на 3 календарні дні, клієнт зобов`язаний сплатити товариству процент за користування позикою у розмірі стандартної процентної ставки від суми позики за кожен день користування позикою, починаючи з першого дня користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2. цього договору (п.3.4.2.).
Згідно з п. 3.4.3. договору з 4 дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за стандартною ставкою, таке нарахування здійснюється до дня повернення позики, але не більше ніж до 90-го дня прострочення.
Провівши власний розрахунок заборгованості, суд дійшов висновку, що за основним договором №335203 на суму кредиту 5000,00грн. у зв`язку з порушенням позичальником умов договору застосовувалась акційна процентна ставка у розмірі 0,01 % на день протягом 30 днів (13.12.2019-11.01.2020), що становить 15,00грн.
Додатковими договорами №424135 №436447 №639477 №640297 №645763 строк користування кредитом було продовжено до 15.03.2020 із встановленням ставки 1,6 % на день. Тобто за період з 11.01.2020 по 15.03.2020 сума процентів становитиме 5184,40 грн. (4985,00грн. х 1,6% х 65 днів).
Крім того, після спливу строку кредитування, відповідно до умов договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, прострочені проценти за ставкою 1,9 % на день протягом 90 днів (з 16.03.2020 по 13.06.2020) становитимуть 8524,35грн. (4985,00грн. х 1,9% х 90 днів).
Таким чином, загальна сума процентів складає: 15,00 грн. + 5184,40 грн. + 8524,35грн. – 16,00грн. - 2392,80 грн. - 300,00грн.- 3000,00грн. (часткове погашення) = 8014,95грн.
16.11.2020 відбулась заміна кредитора, до позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшли права грошової вимоги до боржників ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі і до боржника ОСОБА_1 за договором №335203 від 13.12.2019.
Суд приймає до уваги те, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. 
Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".
За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4985,00грн., нарахованими відсотками за користування кредитом та простроченими відсотками у сумі 8014,95 грн., штрафу у розмірі 493,56 грн. є обгрунтованими та доведені належними доказами, а тому позов ТОВ «Фінансова компанія» «Кредит-Капітал» підлягають частковому задоволенню.
V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2254,78грн. із розрахунку 84,69% від заявлених позовних вимог.
Щодо витрат понесених позивачем на правничу допомогу, суд зазначає наступне. 
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо).
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025, акт наданих послуг №1254 від 09.03.2026, детальний опис наданих послуг до акту №1254 за договором про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025.
Відтак, враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт виконаних адвокатом, обсяг наданих послуг, значимість спору для сторін, суд вважає, що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 8000,00гривень є завищеними та неспівмірними до складності справи та виконаних адвокатом робіт, а тому суд вважає співмірною витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. 
Приймаючи до уваги наведене, та те, що позовна заява ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволена на 84,69%, суд дійшов висновку про стягнення витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у розмірі 2540,70грн.
Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором №335203 від 13.12.2019 у розмірі 13493 (тринадцять тисяч чотириста дев`яносто три) грн. 51 коп., витрати зі сплаті судового збору в розмірі 2254 (дві тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 78 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2540 (дві тисячі п`ятсот сорок) грн. 70 коп. 
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Позивач: 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 
адреса місцезнаходження: 79029, м.Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28
код ЄДРПОУ 35234236

Відповідач: 
ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 
РНОКПП НОМЕР_2 

Повне рішення складено та підписано 18.06.2026. 

Суддя 	Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ