ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року Справа №916/4993/25 
м.Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О., 
за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В. 
за участю сторін:
від позивача (представник позивача) - Мірошнікова Христина Анатоліївна,
від відповідача (представник відповідача) - Терещенко Владислав Віталійович
від 3-х осіб (представники 3-х осіб) - в судове засідання не з`явились, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження справу
за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"
електронна пошта: sakunannadv@gmail.com
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 
електронна пошта:  ІНФОРМАЦІЯ_1 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 
- ОСОБА_2 
- Міністерство оборони України 
електронна пошта:  ІНФОРМАЦІЯ_2 
про: стягнення 294 463,94 грн.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до Господарського суду Одеської області із повною заявою, сформованою в системі "Електронний суд" 12.12.2025, про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 коштів у розмірі 294 463,14 грн., як відшкодування витрат, заподіяних позивачеві. 
В обґрунтування позову зазначає що 17.06.2022 року між ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та ОСОБА_1 було укладено Договір страхування №530/22/О згідно якого ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «LexusRХ» д.н.з. НОМЕР_2 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Вказує, що 01.05.2023 року в м.Одеса, на Миколаївській дорозі, буд.138 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю «ToyotaHilux» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та д.н.з. «Lexus RХ» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм «Toyota Hilux» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 , що підтверджується: схемою ДТП, протоколом про адміністративне правопорушення, постановою Суворовського районного суду м.Одеси №523/8399/23 від 02.06.2023. У зв`язку з названою подією, згідно Звіту №47175 від 05.05.2023 року, наданого СОД Береговим В.М., вартість відновлювального ремонту «Lexus RХ» д.н.з. НОМЕР_2 , склала 324 980,01 грн. Проте, згідно рахунку №CФА0004795 від 04.05.2023 року наданого ТОВ «Мередіан Плаза» на суму 294 463,14 грн. вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Lexus RХ» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження склала 294 463,14 грн. Відповідно до умов договору страхування позивач відшкодував на рахунок СТО: ТОВ «Мерідіан Плаза» відповідно до Рахунку №СФА0004795 від 04.05.2023 року, кошти в сумі 294 463,14 грн. Вказує, що позивач поніс збитки, виплативши страхове відшкодування в розмірі 294 463,14 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Toyota Hilux» д.н.з. НОМЕР_3 не була застрахована, ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» має право зворотної вимоги до відповідача. Зазначає, що відповідно до схеми ДТП, протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з Військовою частиною НОМЕР_1 та згідно схеми ДТП, листа МТСБУ, власником транспортного засобу «Toyota Hilux» д.н.з. НОМЕР_4 є саме В/Ч НОМЕР_1 тому відповідач має відшкодувати суму в розмірі 294 463,14 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 позов Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 294463,94 грн. передано за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2026 справу №916/4993/25 розподілено судді Господарського суду Миколаївської області Семенчук Н.О.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.01.2026 позовну заяву від 12.12.2025 (вх.№729/26 від 16.01.2026) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" залишено без руху. Вказаною ухвалою позивачу надано строк для усунення недоліків, який не перевищує 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Позивач через систему "Електронний суд" подав заяву про усунення недоліків (вх.№885/26 від 20.01.2026). 
Ухвалою суду від 26.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.02.2026. Встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем через систему "Електронний суд" до Господарського суду Одеської області була подана заява б/н від 16.12.2025 про заміну неналежного відповідача - Військову частину НОМЕР_1 на належного відповідача - ОСОБА_2 , оскільки власником ТЗ "Toyota Hilux" д.н.з. НОМЕР_3 є ОСОБА_2 та дорожньо-транспортна пригода сталася поза службовим часом військовослужбовця (арк.50-60).
Позивач через систему "Електронний суд" подав клопотання (вх.№1370/26 від 30.01.2026) (акр.102-106) в якому не погоджується з твердженнями відповідача викладеними в заяві про заміну неналежного відповідача. Вказує, що відповідно до схеми ДТП, протоколу про адміністративне правопорушення, довідки патрульної поліції власником ТЗ "Toyota Hilux" є Військова частина НОМЕР_1 . Зазначає, що позивачем 17.12.2025 додатково було зроблено запит в Головний сервісний центр МВС, щодо власника транспортного запиту "Toyota Hilux" д.н.з. НОМЕР_3 . Головний сервісний центр МВС надав відповідь, якою повідомив, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, інформація про державну реєстрацію транспортного засобу марки "Toyota Hilux" за таким державним номерним знаком-відсутня. Також, позивач у вказаному клопотанні просить суд залучити до участі у справі в якості 3-ї особи ОСОБА_2 , оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов`язки, позаяк у разі задоволення позову, відповідач може звернутись з позовом до свого водія ОСОБА_2 за відшкодуванням шкоди в межах понесених фактичних затрат стосовно ДТП 01.05.2023.
Відповідач через систему "Електронний суд" подав відзив на позовну заяву (вх.№1804/26 від 09.02.2026) (арк..111-123) в якому проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. В обґрунтування вказує, що Військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки: - транспортний засіб "Toyota Hilux" д.н.з. НОМЕР_3 який брав участь у ДТП, не є власністю військової частини НОМЕР_1 в підтвердження чого посилається на довідку військової частини НОМЕР_1 ; - вказаний транспортний засіб на момент вчинення ДТП перебував у власності ОСОБА_2 . З посиланням на наказ Міністерства Оборони України від 01.11.1999 року № 330 "Про затвердження Положення про органи безпеки дорожнього руху Міністерства оборони України" зазначає, що якщо працівники поліції під час ДТП виявлять, що транспортний засіб відноситься до Збройних Сил України повинні викликати на місце ДТП представників ВІБДР. Вказує, що матеріали справи не містять доказів виклику на місце ДТП ВІБДР та повідомлення ВЧ НОМЕР_1 про вчинення ДТП. Зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_1 було надіслано запит до МТСБУ з метою надання роз`яснення на підставі яких підтвердних документів було прийнято рішення та надано відповідь ПРАТ "СК "Арсенал Страхування", що транспортний засіб TOYOTA HILUX, VIN код ТЗ: НОМЕР_3 належить військовій частині НОМЕР_1 . В відповідь на запит військової частини НОМЕР_1 МТСБУ повідомлено: "Інформацію, що власником транспортного засобу TOYOTA HILUX, VIN код ТЗ: НОМЕР_3 є військова частина НОМЕР_1 , МТСБУ отримало з автоматизованої інформаційно-пошукової системи "ДТП". Військовою частиною НОМЕР_1 було надіслано запит до Управління патрульної поліції в Одеській області з метою надання роз`яснення на підставі яких підтвердних документів було прийнято рішення та надано відповідь МТСБУ, що транспортний засіб TOYOTA HILUX, VIN код ТЗ : НОМЕР_3 належить військовій частині НОМЕР_1 . Вказує, що станом на 09 лютого 2026 відповідь від Управління патрульної поліції в Одеській області на адресу військової частини не надходило. 
У зв`язку із тим, що головуючий у даній справі суддя Семенчук Н.О. у період з 23 лютого 2026 по 27 лютого 2026 брала участь у підготовці суддів господарських судів, підготовче засідання у справі №916/4993/25 призначене на 24.02.2026 о 10:30- не відбулось. 
Ухвалою суду від 02.03.2026 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та призначено підготовче засідання на 31.03.2026.
Відповідач через систему "Електронний суд" подав клопотання (вх.№2804/26 від 03.03.2026) в якому просить суд долучити до матеріалів справи відповідь отриману ВЧ НОМЕР_1 від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області. 
Ухвалою суду від 31.03.2026, яку занесено до протоколу судового засідання, надані відповідачем документи залучені до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 31.03.2026 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - ОСОБА_2 : - Міністерство оборони України. Ухвалено розглянути справу №916/4993/25 поза межами встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку у "розумний строк", відкладено підготовче засідання на 05.05.2026. Встановлено позивачу строк для направлення на адресу ОСОБА_2 та Міністерства оборони України позовної заяви від 12.12.2025 (вх.№729/26 від 16.01.2026) з додатками. Встановлено відповідачу строк для направлення на адресу ОСОБА_2 та Міністерства оборони України відзиву на позовну заяву від 09.02.2026 (вх.№1804/26 від 09.02.2026) з додатками. Встановлено ОСОБА_2 строк для надання до суду пояснень на позов, оформлених згідно вимог ст.165 ГПК України, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) пояснень і доданих до них доказів іншим учасникам справи. Зазначити інформацію чи перебуває у власності ОСОБА_2 транспортний засіб " ToyotaHilux " VIN код ТЗ: НОМЕР_3 . Встановлено Міністерству оборони України строк для надання до суду пояснень на позов, оформлених згідно вимог ст.165 ГПК України, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) пояснень і доданих до них доказів іншим учасникам справи. Зазначити інформацію чи перебуває у власності Міністерства оборони України та/або Військової частини НОМЕР_1 транспортний засіб "ToyotaHilux" VIN код ТЗ: НОМЕР_3 .
Відповідач через систему «Електронний суд» подав клопотання (вх.№5033/26 від 08.04.2026) згідно якого на виконання ухвали суду надає підтвердження відправлення відзиву на позовну заяву третім особам. 
Позивач через систему «Електронний суд» подав заяву (вх.№5114/26 від 10.04.2026) згідно якої на виконання ухвали суду надає докази направлення позовної заяви з додатками ОСОБА_2 та Міністерству оборони України. 
Міністерство оборони України через систему «Електронний суд» подало пояснення (вх.№6356/26 від 01.05.2026) (арк.231-238) в яких позов не визнає у повному обсязі. Вказує, що станом на час розгляду справи в матеріалах справи відсутні та сторонами не надаються документи, які підтверджують реєстрацію транспортного засобу (технічний талон) за військовою частиною НОМЕР_1 . Зазначає, що підстав для відшкодування шкоди, що завдана транспортним засобом, який не зареєстрований за військовою частиною немає, а тому підстави для задоволення позову відсутні. 
Ухвалою суду від 05.05.2026, яку занесено до протоколу судового засідання, у відповідності до ст.177, 182, 185 ГПК України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.06.2026. 
Представник позивача в судовому засіданні 09.06.2026 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. 
Представник відповідача в судовому засіданні 09.06.2026 проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні. 
Представники 3-х осіб в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені ухвалою суду від 05.05.2026.
У судовому засіданні 09.06.2026, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.
Як зазначає позивач, 21.06.2022 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_1 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №530/22/Т/О, предметом якого є страхування транспортного засобу: - Тип: В4; - Марка, модель: Lexus RX 350; - Реєстраційний номер: НОМЕР_2 ; - Реєстр. Свідоцтво (серія, номер) - НОМЕР_6 ; - Номер кузова: НОМЕР_7 ; - Рік випуску: 2019; - Колір : коричневий (арк.6-16). 
01 травня 2023 року в м.Одеса по вул.Миколаївська дорога 138 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу TOYOTA HILUX, номерний знак: НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу Lexus RX 350, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .
Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом TOYOTA HILUX по вул.Миколаївська дорога 138, не вибрав безпечної швидкості руху, недотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Lexus RX 350, д.н. НОМЕР_2 , який зупинився попереду, чим порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху 
В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований автомобіль Lexus RX 350, д.н. НОМЕР_2 .
01.05.2023 відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №027848 (арк..18).
02.05.2023 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу (арк.34).
Як зазначає позивач, згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 05.05.2023 №47175, складеного СОД Береговим В.М. на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту КТЗ Lexus RX 350, д.р.н. НОМЕР_2 , складає 324 980,01 грн. (арк.19-32). Згідно рахунку №СФА0004795 від 04.05.2023 наданого ТОВ «Мерідіан Плаза» вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля Lexus RX 350, д.р.н. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження склала 294 463,14 грн. (арк..40).
У подальшому, позивачем складено страховий акт №006.01462623-1 від 05.05.2023, яким ДТП визнано страховим випадком та визначено суму відшкодування у розмірі 294 463,14 грн. (арк.38)
Відповідно до платіжної інструкції №22704468 від 09.05.2023 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 294 463,14 грн. (арк.42). 
Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 02.06.2023 у справі №523/8399/23, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та застосованого до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (арк.39).
Позивач зазначає, що цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу TOYOTA HILUX д.н.з. НОМЕР_3 застраховано не було. Інформація про відсутність поліса станом на дату ДТП підтверджується відкритими даними з бази МТСБУ (а.с.5).
Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо компенсації витрат, понесених на підставі договору страхування №530/22-Т/О від 21.06.2022 за пошкоджений транспортний засіб марки Lexus з номерним знаком НОМЕР_2 .
Моторне (транспортне) страхове бюро України листом № 3-01б/16995 від 25.05.2023 (арк.85) повідомило позивача, що оскільки відповідно до інформації, якою володіє МТСБУ, власником ТЗ TOYOTA HILUX VIN код ТЗ НОМЕР_3 є Міністерство оборони України (в/ч НОМЕР_1 ). З огляду на це МТСБУ не визнає вимоги щодо відшкодування понесених витрат та не вбачає підстав для здійснення регламентної виплати в рахунок відшкодування витрат понесених за договором майнового страхування (арк.85).
Позивач вказує, що оскільки ОСОБА_2 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з Військовою частиною НОМЕР_1 та керував транспортним засобом TOYOTA HILUX, номерний знак: НОМЕР_3 , власником якого є Військова частина НОМЕР_1 , тому саме відповідач має відшкодувати ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" виплачену суму страхового відшкодування у розмірі 294 463,140 грн.
У зв`язку з викладеними обставини позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до ст.1 Закону України «Про страхування», страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.
Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ст.108 Закону України "Про страхування" страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У ч.16 статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
У відповідності до ч.1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Частиною 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Згідно із ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Під джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо) (Аналогічна правова позиція викладена в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 №6).
Згідно ст.1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п.1 ч.2, ч.3 ст.22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачене відшкодування в меншому або більшому розмірі.
У відповідності до п.1.6 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній на момент скоєння ДТП), власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Згідно ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Аналіз наведених вище положень статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц).
Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника (аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц, що узгоджується також з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2019 у справі № 640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі № 910/14685/17).
Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
У відповідності до 1 ст.5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Позивач зазначає, що на момент ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 , яка є власником транспортного засобу TOYOTA HILUX д.н.з. НОМЕР_3 в підтвердження чого посилається на лист МТСБУ, протокол про адміністративне правопорушення та схему ДТП. 
Також, позивач вказує, що цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу TOYOTA HILUX д.н.з. НОМЕР_3 застраховано не було. Інформація про відсутність поліса станом на дату ДТП підтверджується відкритими даними з бази МТСБУ (а.с.5).
Відповідач заперечуючи проти позову посилається на те, що транспортний засіб TOYOTA HILUX д.н.з. НОМЕР_3 який брав участь у ДТП, за час існування військової частини НОМЕР_1 на балансі (обліку) військової частини не перебував та не перебуває на даний час, в підтвердження чого посилається на довідку військової частини НОМЕР_1 за підписом командира частини та начальника служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 .
Згідно матеріалів справи, постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 02.06.2023 у справі №523/8399/23, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та застосованого до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (арк.39).
Відповідно до ч.4, 6 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлене законом.
Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Так, обставини, встановлені у постанові Суворовського районного суду міста Одеси від 02.06.2023 у справі №523/8399/23, мають преюдиційне значення, оскільки підтверджують, що дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини ОСОБА_2 .
При цьому, в межах справи №523/8399/23 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не встановлювався факт належності транспортного засобу TOYOTA HILUX д.н.з. НОМЕР_3 Військовій частині НОМЕР_1 та обставини виконання ОСОБА_2 службових обов`язків на момент скоєння ДТП.
Крім того, у постанові Суворовського районного суду міста Одеси від 02.06.2023 у справі №523/8399/23 зазначено лише, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем.
Виходячи зі змісту ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України, лише сам факт наявності у винуватця ДТП статусу військовослужбовця на момент її скоєння не є підтвердженням заподіяння шкоди водієм ОСОБА_2 у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків з Військовою частиною НОМЕР_1 .
Згідно ч.9 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовцями є особи, які проходять військову службу.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Таким чином, виконання обов`язків військової служби пов`язане із перебуванням військовослужбовця в певному місці, в певний час або виконанням ним наказу командира (начальника) чи обов`язку служби.
Як вбачається з наданого відповідачем «Розпорядку роботи управління та штабу військової частини НОМЕР_1 на 2023 рік», робочий день розпочинається о 08:00 год. та закінчується о 18:00 год. (т.1 арк.116). Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №027848, дорожньо-транспортна пригода сталась о 18:20 (т.1 арк.18). 
Враховуючи викладене, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів виконання водієм ОСОБА_2 обов`язків військової служби як військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 на момент ДТП. Більш того, дорожньо-транспортна пригода сталася поза службовим часом. 
Згідно ч.1 ст.3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" (в редакції станом на момент скоєння ДТП) військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.
У відповідності до ч.1 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" (в редакції, чинній на момент ДТП) державна реєстрація транспортного засобу полягає в здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.
Відповідно до ч.8 ст.34 Закону України "Про дорожній рух", відомчу реєстрацію та облік транспортних засобів, які належать військовим частинам, об`єднанням чи організаціям, що входять до складу Збройних Сил України здійснює уповноважений орган Міністерства оборони України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1032 від 30.09.2009 затверджений Порядок відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів Збройних Сил України (далі - Порядок), який визначає процедуру відомчої реєстрації, перереєстрації, тимчасової реєстрації (далі - реєстрація), ведення обліку транспортних засобів, які закріплені за військовими частинами, закладами, установами та організаціями, що входять до складу Збройних Сил (далі - військові частини), та зняття їх з обліку.
У відповідності до п. 2, 3, 5 Порядку, реєстрація транспортного засобу Збройних Сил (далі - транспортний засіб) полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних з перевіркою відповідних документів, закріпленням номерного знака, звіркою і у разі потреби дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин (кузова, шасі, рами, двигуна), оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційного документа - технічного талона транспортного засобу Збройних Сил (далі - технічний талон), зразок якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.1992 №47. Облік зареєстрованих транспортних засобів ведеться шляхом накопичення, узагальнення та зберігання інформації про такі транспортні засоби в базі даних уніфікованої електронно-облікової системи Збройних Сил. Реєстрація транспортних засобів, ведення обліку зареєстрованих транспортних засобів та зняття їх з обліку здійснюється уповноваженим органом Міноборони - військовою інспекцією безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах та її структурними підрозділами (далі - підрозділи військової інспекції безпеки дорожнього руху).
Використання (зберігання) незареєстрованих згідно з цим Порядком транспортних засобів забороняється.
За приписами пунктів 13, 14 Порядку на транспортний засіб, зареєстрований підрозділом військової інспекції безпеки дорожнього руху, видається технічний талон. Облік і видача бланків технічних талонів здійснюються в порядку, визначеному Міноборони. Інформація про транспортні засоби військових частин, що зареєстровані підрозділами військової інспекції безпеки дорожнього руху, вноситься до бази даних уніфікованої електронно-облікової системи Збройних Сил у порядку, визначеному Міноборони. Інформація про реєстрацію (внесення змін у відомості про реєстрацію) транспортного засобу невідкладно подається Головною військовою інспекцією безпеки дорожнього руху територіальному органу з надання сервісних послуг МВС для внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які передбачені Порядком відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів Збройних Сил України про те, що автомобіль TOYOTA HILUX д.н.з. НОМЕР_3 , є майном Військової частини НОМЕР_1 та те, що відповідач є володільцем цього транспортного засобу.
Також, Військова частина НОМЕР_1 у довідці №1760/4381 від 16.12.2025, за підписом командира частини та начальника служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 , повідомила, що за час існування військової частини НОМЕР_1 на балансі (обліку) військової частини автомобіль марки TOYOTA HILUX д.н.з. НОМЕР_3 не перебув та не перебуває (т.1 арк.57). 
Суд критично оцінює посилання позивача на лист МТСБУ в підтвердження обставин, що власником транспортного засобу TOYOTA HILUX д.н.з. НОМЕР_3 є саме військова чатина НОМЕР_1 , оскільки вказана інформація отримана МТСБУ з автоматизованої інформаційно-пошукової системи «ДТП».
Відповідно до ч.3, 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, завданої суб`єкту господарювання в деліктних правовідносинах, може наставати лише за одночасної наявності таких умов: 1) протиправної поведінки відповідача; 2) шкоди, завданої суб`єктові господарювання; 3) причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Виходячи з положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками покладається саме на позивача.
Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частинами 1, 2 ст.86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Виходячи з наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що Військова частина НОМЕР_1 не підпадає під поняття "власник транспортного засобу", що наведене в п. 1.6. статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (чинного на момент скоєння ДТП) та не є особою, яка відповідає за шкоду, завдану військовослужбовцем ОСОБА_2 .
Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та достовірними докази, що водій ОСОБА_2 заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, а також того, що транспортний засіб TOYOTA HILUX д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням винуватця ДТП, належав саме Військовій частині НОМЕР_1 , що виключає відповідальність відповідача відповідно до ч.1 ст. 1172, ч. 1, 2 ст. 1187 та п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України та є підставою для відмови в задоволенні позову.
Суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.
Враховуючи викладене у задоволенні позову слід відмовити. 
У відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. 
Керуючись ст.ст.2, 7, 11, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 210, 220, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд, 

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю. 

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України 

Повне рішення складено 19.06.2026.

Суддя Н.О. Семенчук