ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 681/725/25
Провадження № 22-ц/820/716/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Янчук Т.О.,
секретар судового засідання Плінська І.П.,
з участю представника позивача Погорілого Р.О.,
представника відповідача  ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лібера Захід» до ОСОБА_2 про стягнення коштів за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 4 грудня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лібера Захід» (далі – ТОВ «Лібера Захід», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
ТОВ «Лібера Захід» зазначило, що 27 січня 2025 року сторони уклали договір доручення №6/6823683500:05:005:0006 (далі – договір доручення), за умовами якого позивач зобов`язався від імені та за рахунок ОСОБА_2 здійснити продаж земельної ділянки площею 3,3772 га з кадастровим номером 6823683500:05:005:0006, розташованої на території Кустовецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі – земельна ділянка), за ціною не менш ніж 337 720 грн. У свою чергу, відповідач зобов`язався видати на ім`я товариства довіреність для виконання зобов`язання за цим договором і сплатити йому плату за виконання доручення у розмірі перевищення мінімальної ціни продажу земельної ділянки. При цьому сторони встановили виключне право товариства на вчинення від імені та за рахунок відповідача всіх юридичних дій, передбачених договором доручення. 29 січня 2025 року товариство в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за договором доручення перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_2 337 720 грн мінімальної ціни земельної ділянки, а той видав йому довіреність на продаж цієї ділянки. Відповідно до складеного проекту договору купівлі-продажу та зареєстрованого обтяження наміру власника товариство досягло домовленості з ОСОБА_3 щодо купівлі-продажу земельної ділянки за ціною 506 270 грн. Не зважаючи на це, відповідач скасував видану довіреність і повернув забезпечувальний платіж. У зв`язку з порушенням умов договору доручення ОСОБА_2 повинен сплатити товариству 168 550 грн винагороди у розмірі перевищення узгодженої вартості продажу земельної ділянки над визначеною мінімальною ціною цього продажу.
За таких обставин ТОВ «Лібера Захід» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 168 550 грн винагороди за договором доручення, 3 028 грн витрат зі сплати судового збору та 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 4 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Лібера Захід» 168 550 грн плати повіреного за договором доручення №6/6823683500:05:005:0006 від 27 січня 2025 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Лібера Захід» 2 422 грн 40 коп. судового збору.
Суд керувався тим, що ТОВ «Лібера Захід» здійснило визначені договором доручення дії щодо підготовки до продажу та проведення продажу земельної ділянки, натомість відповідач скасував видану довіреність і повернув забезпечувальний платіж. Оскільки ОСОБА_2 припинив фактично виконаний товариством договір доручення, то з нього на користь позивача слід стягнути плату повіреного за цим договором. У зв`язку з розглядом справи ТОВ «Лібера Захід» понесло обґрунтовані витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп., які слід покласти на відповідача.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів виконання товариством умов договору доручення, внаслідок чого підстави для стягнення з ОСОБА_2 на його користь плати повіреного відсутні. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Лібера Захід» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Суд першої інстанції не з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не врахував норми статей 248, 249 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), неправильно витлумачив норми статей 1007, 1008, 1009 ЦК України та не застосував норми статей 81, 89 ЦПК України.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №408119 від 30 липня 2008 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка.
27 січня 2025 року між ОСОБА_2 (довіритель) і ТОВ «Лібера Захід» (повірений) був укладений договір доручення із додатком №1 до цього договору, за умовами якого ТОВ «Лібера Захід» зобов`язалося від імені та за рахунок ОСОБА_2 вчинити юридичні дії, необхідні, спрямовані та пов`язані з підготовкою до продажу та проведенням продажу земельної ділянки.
Сторони погодили, що продаж (укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки) має бути здійснено за ціною, не меншою ніж 337 720 грн. При цьому повірений не обмежений у праві продати земельну ділянку за більшою ціною, але не має права продати її за меншою ціною (пункт 1 додатку №1 до договору доручення).
Згідно з пунктом 6 договору доручення для належного виконання повіреним зобов`язань за цим договором довіритель зобов`язується одночасно з укладенням цього договору видати на ім`я повіреного довіреність, яка посвідчується нотаріально. За необхідності та при наявності вказівки повіреного щодо цього до довіреності мають бути включені також наймані працівники повіреного та особи, що надають йому цивільно-правові послуги для належного виконання даного договору.
Пунктом 7 договору доручення сторони встановили виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх юридичних дій, передбачених договором. Сторони визначили цю умову як істотну умову договору, тому довіритель утримується від самостійного вчинення таких дій протягом строку дії договору.
Із пункту 5 додатку №1 до договору доручення слідує, що за виконання доручення на умовах цього договору довіритель сплачує повіреному плату в розмірі перевищення вартості продажу земельної ділянки над ціною, визначеною довірителем у пункті 1 даного додатку.
На забезпечення дійсності зобов`язань щодо виключного права повіреного (пункт 7 договору) та виконання ним обов`язків згідно пункту 8 договору останній протягом 1 (одного) банківського дня після підписання договору доручення перераховує довірителю на його банківський рахунок кошти у розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, вказаної у пункті 1 додатку №1 до договору доручення. Дане перерахування є договірним видом забезпечення виконання зобов`язання повіреним згідно з частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, та підлягає поверненню повіреному після припинення зобов`язань сторін по даному договору або при порушенні довірителем умов цього договору (пункт 3 додатку №1 до договору доручення).
29 січня 2025 року ОСОБА_2 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Садовським А.М. (зареєстровано в реєстрі за №143), якою він уповноважив ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (кожен діє незалежно один від одного) на здійснення реалізації договору доручення щодо продажу земельної ділянки.
Того ж дня згідно з платіжною інструкцією №48 ТОВ «Лібера Захід» перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_2 забезпечувальний платіж у розмірі 337 720 грн.
4 лютого 2025 року та 3 березня 2025 року приватний нотаріус Садовський А.М. зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження – намір продажу земельної ділянки (номери записів про обтяження 58346367 і 58828680).
22 квітня 2025 року  ОСОБА_3 і ТОВ «Лібера Захід» склали протокол про наміри, за змістом якого сторони досягли домовленості щодо купівлі-продажу земельної ділянки за ціною 506 270 грн.
Відповідно до платіжної інструкції №56204154SB від 14 травня 2025 року  ОСОБА_2 повернув ТОВ «Лібера Захід» забезпечувальний платіж у розмірі 337 720 грн. ОСОБА_2 скасував довіреність від 29 січня 2025 року.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Як передбачено статтею 214 ЦК України, особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін.
За змістом статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
В силу статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (частина перша статті 245 ЦК України).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала.
Із положень статті 249 ЦК України слідує, що особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як передбачено частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (частина третя статті 653 ЦК України).
В силу статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Згідно зі статтею 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором.
Повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 1002 ЦК України).
Статтею 1007 ЦК України унормовано, що довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.
Відповідно до статті 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною. Якщо повірений діє як підприємець, сторона, яка відмовляється від договору, має повідомити другу сторону про відмову від договору не пізніш як за один місяць до його припинення, якщо триваліший строк не встановлений договором.
В силу статті 1009 ЦК України якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата – також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення.
Із положень частини першої статті 81 ЦПК України слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
Сутність представництва зводиться до того, що: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою особою; представник вчиняє лише певні юридичні дії; представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє.
Правовідносини представництва можуть виникати як на підставі довіреності (письмовий документ, який видається довірителем повіреному для представництва перед третіми особами), так і на підставі договору.
Довіреність як односторонній правочин і договір як консенсуальний, двосторонній правочин є основними документами, що посвідчують права представників під час вчинення ними певних дій. При цьому внутрішні відносини представництва оформлюються договором доручення, а зовнішні – довіреністю.
На підставі договору доручення довіритель, як правило, видає повіреному довіреність і тим самим легалізує повіреного як представника перед третіми особами. Довіреність відтворює повноваження повіреного, визначене умовами договору доручення. Договір доручення і довіреність є документами, які оформляються для належного виконання повіреним вказівок довірителя. Отже, договір доручення є юридичним фактом, на підставі якого виникає добровільне представництво (див. постанову Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі №766/16332/20).
Представництво як за довіреністю, так і за договором припиняється внаслідок скасування довірителем довіреності та/або відмови довірителя від договору. Довіритель вправі скасувати довіреність і відмовитися від договору доручення у будь-який час. При цьому довіритель зобов`язаний негайно повідомити повіреного у належній формі про скасування довіреності та відмову від договору.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2022 року у справі №146/1094/21, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).
У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651-654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782).
Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №910/4391/19 звернув увагу на те, що одним із найголовніших принципів цивільного права є забезпечення стабільності договору, яка забороняє односторонню відмову від договору, за виключенням випадків, передбачених законом або договором. Відмова від договору за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав, а тому не вимагає згоди другої сторони.
За виконання своїх обов`язків за договором доручення повірений має право на плату, якщо безоплатність договору не передбачена договором або законом. Розмір і порядок оплати послуг довірителя визначається домовленістю сторін у договорі доручення. За загальним правилом належна повіреному винагорода виплачується після виконання ним доручення. Водночас у разі припинення договору сторони можуть передбачити розмір і порядок оплати послуг повіреного пропорційно виконаній ним роботі.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що 27 січня 2025 року сторони уклали договір доручення, за умовами якого ТОВ «Лібера Захід» зобов`язалося вчинити від імені та за рахунок ОСОБА_2 продаж земельної ділянки. На підставі цього договору 29 січня 2025 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 довіреність на вчинення відповідних юридичних дій.
За умовами договору доручення виконання зобов`язання повіреного було забезпечено платежем у розмірі мінімальної ціни земельної ділянки (337 720 грн), який підлягав поверненню повіреному після продажу земельної ділянки. При цьому сторони визначили плату повіреному за виконання ним доручення у розмірі перевищення вартості продажу земельної ділянки над визначеною мінімальною ціною цього продажу.
До укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки  ОСОБА_2 відмовився від представництва ТОВ «Лібера Захід» своїх інтересів. У зв`язку з цим він скасував видану довіреність і повернув забезпечувальний платіж.
Отже договір доручення є припиненим.
ТОВ «Лібера Захід» не виконало договір доручення в частині продажу земельної ділянки. Водночас сторони не визначили у договорі розмір і порядок оплати послуг повіреного у разі вчинення ним дій щодо підготовки до продажу земельної ділянки, тобто часткового виконання умов договору доручення.
Складений 22 квітня 2025 року ТОВ «Лібера Захід» і ОСОБА_3 протокол про наміри – це попередня письмова домовленість між сторонами щодо майбутнього укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Цей протокол фіксує загальні принципи та інтереси сторін, не є обов`язковим до виконання та не є підставою для визначення плати повіреного.
Отже підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Лібера Захід» винагороди за виконання доручення відсутні.
Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на вказані обставини та безпідставно погодився із заявленим позовом товариства.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи та не застосував правильно норми чинного законодавства, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.
В позові ТОВ «Лібера Захід» слід відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в позові ТОВ «Лібера Захід» відмовлено, то понесені ним судові витрати не підлягають відшкодуванню. Водночас товариство повинно відшкодувати ОСОБА_2 обґрунтовано понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 4 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.
В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Лібера Захід» відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лібера Захід» (місцезнаходження – 03039, місто Київ, вулиця Голосіївська, 7, корпус 3; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 45851442) на користь  ОСОБА_2 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) 4 542 гривні судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 червня 2026 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.М. Костенко

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Горгулько Н.А.
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 19