Справа № 464/1245/26
пр.№ 2-о/464/119/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.06.2026 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді - Сабари Л.В.,
секретаря судового засідання - Гуцул В.С.
за участю: представника заявника - ОСОБА_1 ,
представника заінтересованої особи ОСОБА_2 

розглянувши в порядку відео конференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_3 , за участі заінтересованої особи - ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 23 січня 2019 по час звернення з позовом,

встановив:

заявник ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою, поданою представником ОСОБА_5 , про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації шлюбу у період з 23 січня 2019 по час звернення з позовною заявою до суду.
В обґрунтування заяви покликається на те, що перебувала у шлюбі із ОСОБА_6 до 28.04.2005. ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 до 22.01.2019. З 23.01.2019 заявниця почала проживати з ОСОБА_4 однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обовязки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка за адресою АДРЕСА_1 . З червня 2019 року Заявниця із Заінтересована особа переїхала у квартиру за адресою АДРЕСА_2 , де і проживають до цього часу. Вказана квартира була придбана Заінтересованою особою та Заявницею за спільні кошти. Крім того, за час їх спільного проживання було придбано за спільні кошти наступне майно: місця для зберігання автотранспорту НОМЕР_6 за адресою АДРЕСА_3 ; місця для зберігання автотранспорту НОМЕР_7 за адресою АДРЕСА_3 ; автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; земельна ділянка, що розташована: АДРЕСА_13, котре зареєстровано на ОСОБА_8 . Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне Заявниці для поділу в подальшому майна, набутого під час проживання однією сім`єю. Окрім як, звернутися до суду інших способів встановлення такого факту не має.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2026 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05.03.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.
Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав повністю, пояснив суду, що ОСОБА_3 23.01.2019 почала проживати з ОСОБА_4 однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто в них фактично виникли права обов`язки подружжя, які тривають на даний час. Під час спільного проживання, вони набули майно, яке зареєстровано на заінтересовану особу. Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне для поділу в подальшому майна, набутого під час проживання однією сім`єю, а іншим способом, це зробити не можливо. Просив заяву задоволити.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 проти заяви не заперечив, вважає, що це право заявника, пояснив, що обставини вказані у заяві відповідають дійсності, крім того, що сторони продовжують вести спільне господарство. При цьому, ОСОБА_4 наразі проживає за межами України, однак, із ОСОБА_3 часто бачаться, проводять час. Діти ОСОБА_4 також жодних заперечень не мають, спір щодо майна, котре набуте під час спільного проживання відсутній.
Суд, заслухавши пояснення представника заявника, представника заінтерисованої особи, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані заявником на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги відсутність заперечень зі сторони заінтересованих осіб, вважає за необхідне відзначити наступне.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник.
Частинами 2 та 4 статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Статтею 74 СК України врегульовано, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 64 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки.
Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України).
Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст. 229 ЦПК України суд при дослідженні доказів під час розгляду справи встановив наступне.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 28.04.2005 вбачається, що 28.04.2005 розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .
Рішенням Пустомитівського районного суду м. Львова від 22.01.2019 розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
Згідно пояснення ОСОБА_9 вбачається, що остання являється ФОП з надання туристичних послуг, і в неї систематично, починаючи з 2019 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 замовляли спільні тури.
З пояснень ОСОБА_10 встановлено, що вона є дочкою ОСОБА_3 . ОСОБА_4 знає з початку виникнення стосунків в нього з мамою. Він брав дуже активну участь у її житті, придбавав подарунки, оплачував весілля, навчання у ВУЗі.
Згідно письмових пояснень ОСОБА_11 остання повідомила, що є сусідкою. Знає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2019 по початок 2024 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. 
Згідно письмових пояснень ОСОБА_12 вбачається, що останній є другом сім`ї, з 2019 ОСОБА_3 розпочала проживати з ОСОБА_4 однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. У 2019 допомагав останнім у проведенні ремонту квартири у АДРЕСА_2 , де спільно проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
ОСОБА_8 у письмових поясненнях наданих адвокату, повідомив, що являється сином ОСОБА_4 . ОСОБА_3 знає близько 10 років. Йому відомо, що його батько та ОСОБА_13 почали проживати однією сім`єю з 2018, спочатку проживали у АДРЕСА_4 , потім придбали квартиру по АДРЕСА_3 , де у 2019 робили спільно ремонт, вели спільне господарство, разом відпочивали. Останнім часом ОСОБА_3 у вищевказаній квартирі продовжує проживати сама, за проханням батька він допомагає їй по господарству.
З письмових пояснень наданих ОСОБА_14 встановлено, що така є матір`ю ОСОБА_3 . Повідомила, що ОСОБА_3 з 01.02.2019 проживає однією сім`єю із ОСОБА_4 , спочатку у її квартирі на АДРЕСА_4 , потім переїхали у квартиру по АДРЕСА_2 . Вони ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет, фактично є чоловіком та дружиною як подружжя. Аналогічні пояснення надав ОСОБА_15 - брат ОСОБА_3 .
Про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2019 року проживають однією сім`єю та ведуть спільне господарство повідомив у письмових пояснення ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .
З паспортів громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 являються громадянами України.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 встановлено, що ОСОБА_4 15.02.2023 набув у власність автомобіль Volkswagen Touareg.
08.05.2019 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 придбав у власність земельну ділянку, розташовану у Львівській області, Пустомитівського району, с. Зимна Вода, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 165951552 від 08.05.2019.
Із заповіту посвідченого нотаріусом від 04.01.2024 вбачається, що ОСОБА_4 здійснив розпорядження щодо майна на випадок смерті, зокрема, квартири у АДРЕСА_3, місць для зберігання автотранспорту НОМЕР_8 розташованих за адресами АДРЕСА_3 та часткою у статутному капіталі підприємства на користь ОСОБА_3 .
Згідно договору поруки від 23.10.2021 вбачається, що ОСОБА_4 поручився за ФОП ОСОБА_4 за отримання у кредит грошових коштів за генеральним договором від 23.10.2021, вказаний договір також забезпечений заставою, за умовами договору від 28.10.2022, згідно котрого ОСОБА_3 передала автомобіль, належний їй на праві власності від 25.08.2022.
З договору оренди житла встановлено, що такий укладено 01.03.2019 між ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 щодо квартири у АДРЕСА_1 .
Договором № 04\02 від 04.02.2019 «Про надання дизайнирських послуг по дизайн пакету «Повний» підтверджується, що ОСОБА_18 являється замовником у ТОВ «Леополіс Архітекче груп» щодо виконання дизайн проекту інтер`єру приміщення розташованого в АДРЕСА_5 .
На підставі Довіреності виданої 01.07.2025 ОСОБА_4 уповноважив, в тому числі, ОСОБА_3 бути його представником, як учасника субєктів господарювання згідно переліку довіреності.
З довідки власника банківського рахунку ОСОБА_3 вбачається, що остання з 15.01.2019 по 12.09.2025 здійснювала банківські операції щодо оплати комунальних послуг, в тому числі за адресою АДРЕСА_2 .
Згідно довідки № 16 від 24.02.2026 виданої ОСББ «Квітка-1» вбачається, що ОСОБА_3 проживала з ОСОБА_10 та ОСОБА_4 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 у період часу з січня 2019 по 06.06.2019.
Місце проживання ОСОБА_3 з 02.01.2024 зареєстровано у АДРЕСА_2 , як вбачається із Витягу з Реєстру Територіальної громади від 03.02.206.
Місце проживання ОСОБА_4 зареєстровано за адресою АДРЕСА_6 з 27.10.2015, як вбачається із Витягу з Реєстру Територіальної громади від 23.02.206.
Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 199596832 від 10.02.2020, № 179382919 від 02.09.2019, № 199506614 від 08.02.2020, № 179386537, № 214022683 від 25.06.2020, № 199505050 від 08.02.2020 ОСОБА_4 являється власником з 06.02.2020 квартири розташованої у АДРЕСА_2 , з 29.08.2029 місця для зберігання автотранспорту АДРЕСА_7 , з 06.02.2020 місця для зберігання автотранспорту АДРЕСА_9 , з 29.08.2019 місця для зберігання автотранспорту АДРЕСА_11 , місця для зберігання автотранспорту АДРЕСА_10 , з 06.02.200 місця для зберігання автотранспорту АДРЕСА_12 .
Свідок ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у стосунках, проживають разом, постійно ведуть спільне господарство, придбали житло у АДРЕСА_3 , в котрому проводили ремонт. ОСОБА_4 допомагав їй із фінансуванням навчання, постійно організовував відпустки. Оплачував витрати на її весілля. Підтверджує, що сприймає, ОСОБА_4 та маму як одну сім`ю, вони продовжують проводити час разом.
Свідок ОСОБА_16 повідомив, що товаришує із ОСОБА_3 та ОСОБА_21 , знає їх давно, разом проводять дозвілля, їздили відпочивати, приходять один до одного в гості. Зараз йому не відомо чи проживають ОСОБА_22 та ОСОБА_13 разом, оскільки остання на дні народженні була сама. І разом їх у 2025 та 2026 не бачив.
Свідок ОСОБА_8 повідомив, що являється сином ОСОБА_4 котрий з 2019 року проживає спільно із ОСОБА_3 . У 2019 придбали спільну квартиру на АДРЕСА_3 , робили в ній ремонт, однак за які кошти квартира придбана йому не відомо. Наразі ОСОБА_4 перебуває у Латвії-Польші, де проходить лікування. ОСОБА_23 сприймає як свою мачуху, вона продовжує проживати у квартирі на АДРЕСА_3 . Вважає, що вони з батьком ведуть спільне господарство, і рішення приймають спільно.
Свідок ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_3 знає з 2015, ОСОБА_22 з 2017. З ними почав дружити з 2019, коли останні робили ремонт у квартирі, а він їм допомагав із матеріалом, так як має фірму по установці вікон, дверей.
До заяви також долучено копії фотосвітлин, на котрих зображені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за різних обставин, в різну пору року.
Також з видаткових накладних виданих у період часу з 2019 по 2023 вбачається у суб`єктів господарювання придбавався будівельний, оздоблювальний матеріал, однак вказані докази суд не може визнати належними, оскільки такі документи не містять інформації ким він купувався та для яких цілей.
Крім того, до заяви долучено частину документів складених недержавною мовою, офіційного перекладу таких не надано, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості встановити їх дійсний зміст, а відтак чи стосуються вони обставин, котрі доводяться стороною, а тому, судом також визнаються неналежними.
Попри це, з огляду на сукупність інших доказів досліджених в судовому засіданні суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
З метою встановлення підстав для встановлення факту, що має юридичне значення, суд звертає увагу, що чинним законодавством не визначено ознак спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Разом з тим, Верховний суд України у листі від 01 січня 2012 року з приводу судової практики про встановлення фактів, що мають юридичне значення, орієнтував, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за наступних умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом); відсутній спір про право.
В той час, Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, що характеризується наявністю спільних витрат; спільним бюджетом; спільним харчуванням; купівлею майна для спільного користування; участю у витратах на утримання житла, його ремонт; наданням взаємної допомоги; наявністю усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
З цього слідує, що при встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно керуватися критеріями, за наявності яких, особи, що спільно проживали складають сім`ю, зокрема: спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
До аналогічних висновків також вдалася ВП ВС у справі № 554/8023/15-ц згідно постанови від 03.07.2019, висловившись, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.
Як вбачається з доводів представників сторін, що підтверджується показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2019 проживали у АДРЕСА_2 .
Наразі, як встановлено судом, ОСОБА_4 постійно проживає за межами України з 2024, однак вказані обставини не підтверджуються будь-якими документами.
У зв`язку із цим при вирішенні заяви, суд бере до уваги правові висновки ВС, викладені у постанові від 15.08.2019 у справі № 588/350/15, зокрема, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю).
Також погоджується із позицією ВС згідно постанови від 08.12.2021 у справі №531/295/19 про те, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі N 466/3769/16 (провадження N 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі N 522/25049/16-ц (провадження N 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі N 712/14547/16-ц (провадження N 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі N 490/10757/16-ц (провадження N 61-42601св18).
При цьому суд, зважає на те, що в матеріалах справи відсутні докази про те, за які кошти придбавалося заявлене заявником майно, крім того, що воно набуте у період з 2019 року, яку фінансову участь брав кожен із сторін індивідуально.
Однак, як вбачається із пояснень представників сторін, показів свідків, документів про місце проживання сторін, обслуговування спільного місця проживання, судом встановлені критерії, що можуть свідчити, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 могли скластися усталені відносини, які притаманні подружжю.
Разом з тим, як вбачається із доводів заяви, метою встановлення факту заявник визначила - подальший поділ майна, набутого під час проживання однією сім`єю.
Згідно ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Судом встановлено, що право приватної власності на кватиру у АДРЕСА_2 , місця для зберігання автотранспорту НОМЕР_6 за адресою АДРЕСА_3 ; НОМЕР_7 за адресою АДРЕСА_3 ; автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; земельну ділянку, що розташована: АДРЕСА_13, зареєстровано на ОСОБА_8 .
З цього слідує, що на даний час власником майна являється ОСОБА_4 , а у випадку встановлення, факту, що має юридичне значення, у ОСОБА_3 виникне право спільної сумісної власності на вказане майно в силу закону, оскільки конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (Постанова КЦС ВС від 27 грудня 2024 року у справі № 726/679/20), а проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
З огляду на мотиви викладені постанові від 10.01.2024 у справі № 686/11198/22 Касаційний цивільний суд ВС прийшов до переконання, що б`єктом судового захисту в справах окремого провадження є охоронюваний законом (законний) інтерес - потреба та прагнення до користування конкретним матеріальним та (або) нематеріальним благом, що може як опосередковуватися, так і не опосередковуватися певним суб?єктивним правом. Захист охоронюваного законом (законного) інтересу у справах здійснюється шляхом підтвердження судом наявності чи відсутності певного юридичної факту як підстави виникнення, зміни чи припинення неоспорюваних суб?єктивних прав. Мета окремого провадження зводиться до підтвердження наявності чи відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Таким чином, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку окремого провадження, виходячи із мети такої заяви, заявник прагне створити умови для можливості здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав щодо майна набутого заінтересованою особою за певний період задля захисту свого права щодо такого майна на правах власника.
Звичайно, в судовому засіданні сторони заперечили щодо наявності спору між ними щодо майна, однак рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, буде свідченням виникнення у заявника права власності на таке майно, а відтак в подальшому права на захист свого права власності у судовому порядку при вирішенні спору щодо поділу майна, оскільки чинним законодавством закріплено, що судовий захист у справах такої категорії вирішується виключно в позовному порядку.
Пунктом 1 вищевказаної Постанови ПВСУ № 5 від 31.03.1995 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 
У постанові Верховного Суду від 3 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22) зазначено, що під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Якщо, суд при розгляді справи приходить до висновку, що у справі про встановлення факту пов?язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз?яснює цим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах справі (Постанова ВП ВС № 560/17953/21 від 18.01.2024).
Беручи до уваги, що у заяві вказано мету такої - поділ в подальшому майна, набутого під час проживання однією сім`єю, суд вбачає достатні підстави для залишення без розгляду вказаної заяви.
Разом з тим, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно із законом такі факти створюють юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 травня 2025 року у справі № 754/13001/23).
Оскільки, як вбачається з доводів сторін, останні продовжують вести спільне господарство, мають спільний бюджет, права та обов`язки, є живими, дієздатними, а тому вправі вирішити питання реєстрації шлюбу, укладення шлюбного договору та поділу такого майна на підставах передбачених чинним законодавством, зокрема, інших договорів, оскільки право спільної сумісної власності на майно виникає не тільки на підставі юридичного факту (перебування у шлюбі), юридичного акту (рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення), але і на підставі угод, а будь яких доказів про наявність перешкод або не можливості врегулювання цього питання таким чином не надано, суд приходить до переконання про недоведеність обставин неможливості іншим чином захистити право, окрім як у справі в порядку окремого провадження.
Таким чином, беручи до уваги, що ОСОБА_3 не довела, що у неї відсутня реальна можливість захистити своє право на майно, набуте ОСОБА_4 в період з 2019 по 2026 окрім як встановлення факту проживання із останнім однією сім`єю, суд прийшов до переконання про недоведеність та безпідставність вимог заяви, у зв`язку із чим у задоволенні заяви необхідно відмовити.
На підставі викладеного, ст. ст. 2, 81, 89, 229, 258, 259, 263-265, 273, 293, 294, 315, 354, 355 ЦПК України, суд,
ухвалив:

у заяві ОСОБА_3 , за участі заінтересованої особи - ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 23 січня 2019 по час звернення з позовом відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 червня 2026 року.

Учасники справи:
Заявник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання, АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 
Заінтересована особа:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_8 ;

Головуюча    Сабара Л.В.