Справа № 344/20724/25
Провадження № 2/352/974/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне

22 травня 2026 року	м. Івано-Франківськ	

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючої судді Гриньків Д.В., 
секретар судового засідання Гребінника В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог.
06.04.2026 року з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за підсудністю надійшла з цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивований тим, що між ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» (23.06.2025 року назву було змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №46041 від 27.12.2018 року в електронній формі, на підставі чого позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0.01% в день, розмір комісії складає 1.9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3.0%. З метою перерахування коштів позичальникам позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ ФК ЕЛАЕНС. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") надавало ТОВ ФК Гелексі послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку.
Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 25249,50 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за позикою; 20249,50 грн., заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Тому позивач просить стягнути дану заборгованість та судові витрати.
ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.
Представник позивача у позовній заяві зазначив про розгляд справи у спрощеному провадженні без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився,про день та час слухання справи повідомлявся відповідно до вимог закону, в тому числі і шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Правом на подання відзиву не скористався, будь-яких клопотань від нього до суду не надходило. 
ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.
19.11.2025 року представник позивача звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду від 25.11.2025 року постановлено відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Ухвалою судді 12.01.2026 року цивільну справу за вказаним позовом постановлено передати для розгляду за підсудністю до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області.
06.04.2026 року з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за підсудністю надійшла з цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою судді Тисменицького районного суду Гриньків Д.В. від 08.04.2026 року постановлено залишити позовну заяву без руху.
13.04.2026 року до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків.
Ухвалою від 14.04.2026 року цивільну справу за вказаним позовом прийнято до провадження судді Гриньків Д.В., постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 22.05.2026 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 5 ст.268 ЦПК України зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.
ІV. Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 27.12.2018 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №46041 (а.с. 9-12).
Згідно з п. 1.1 договору позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України гривні.
Сума позики становить: 5000,00грн. (п. 1.1.1), проценти: 0,01% в день від поточного залишку позики (п.1.1.2.1), комісія: 1,5% в день від початкового розміру позики (1.1.2.2). Нарахування процентів та комісії здійснюється на фактичну кількість календарних днів користування позикою (п. 1.1.3 та 1.1.4). Строк повернення позики: 25.01.2019 року (п. 1.1.5). Строк дії договору: до повного виконання позичальником зобов`язань за договором (п. 2.1.).
Згідно з п. 3.4.1 Договору позичальник зобов`язаний не пізніше дати, вказаної в п. 1.1.5 Договору повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою в порядку, визначеному цим договором та додатками до нього.
Відповідно до п. 5.3 Договору у випадку прострочення термін платежу зі сплати заборгованості позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожен день прострочення.
Договір підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 62333699.
Згідно з Графіком платежів до Договору позики №46041 від 27 грудня 2018 року сума позики 5000,00грн; проценти за користування позикою: 14,50 грн; комісійна винагорода: 2175,0 грн; пеня: 0 грн; термін платежу: 25.01.2019 р.; заборгованість за договором позики: 7189,50грн. (а.с. 13 ).
Відповідно до паспорту позики, тип кредиту: позика, сума/ліміт кредиту: 5000,00грн., строк кредитування: до 25.01.2019, мета отримання кредиту: на споживчі потреби, процентна ставка: 0,01% в день від залишку позики (3,65% річних), 1,50% в день від початкової сум позики (547,50% річних), тип процентної ставки: фіксована. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом: 7189,50 грн. Паспорт містить відмітку про його підпис споживачем ОСОБА_1 - НОМЕР_1 (а.с. 14-16).
Згідно з Договором № 04/08-17 ПК про надання послуг з переказу коштів від 04.08.2017 його сторонами є ТОВ «ФК «Елаєнс» (фінансова компанія) та ТОВ «ФК «Гелексі» (клієнт), за умовами якого фінансова компанія бере на себе зобов`язання надавати організації послугу «переказ на картку», що включає в себе приймання від організації на поточний рахунок фінансової компанії грошових коштів, обробку розпоряджень організації відповідно до правил грошових переказів міжнародних платіжних систем «VISA» та «MASTERCARD», переказ грошових коштів, прийнятих фінансовою установою від організації, на користь банка-еквайра для подальшого зарахування на карткові рахунки клієнтів відповідно до правил МПС (а.с. 23).
Відповідно до повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» вих. №46041 від 01.09.2025, адресованого ТОВ «ФК «Гелексі», у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «Гелексі», на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти: платник коштів ТОВ «ФК «Гелексі», отримувач коштів: ОСОБА_1 , номер транзакції в системі: 1099623693, номер операції: 121407865, дата проведення платежу: 27.12.2018, сума платежі: 5000,00грн, банк емітент платіжної картки отримувача коштів PRIVATBANK, номер банківської картки отримувача коштів НОМЕР_2 (а.с. 24) .
В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_1 станом на 30.07.2025 року наявна заборгованість за наданим кредитом в сумі 25249,50 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за позикою; 20249,50 грн., заборгованість по процентам (74,50 грн) та комісії за користування позикою (20175 грн), що підтверджується розрахунком заборгованості. Нарахування відсотків та комісій здійснювалось за період з 27.12.2018 по 24.05.2019 року (а.с17-20).
Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредиту в матеріалах справи відсутні.
V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. 
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За правилами ч. 1ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 2статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі205,207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1, 3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В п. 1ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В п. 1ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Щодо стягнення комісії.
Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Зі змісту вказаної норми убачається, що суд вирішуючи спір, не вправі допускати неправильного застосування норм матеріального права - незалежно від того, чи міститься посилання на таке неправильне застосування норм матеріального права в доводах сторін спору. Це не суперечить засадам змагальності сторін, оскільки даний принцип полягає у прояві в змагальності формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі , та забезпечує повноту досліджень обставин справи.
Правова позиція про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св 19), та у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
VІ. Висновки суду.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на слідуюче. 
Судом встановлено, що 27.12.2018 року між відповідачем та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» (зараз Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі») укладений договір позики №46041 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» на суму 5000 грн строком до 25.01.2019 року, шляхом переказу на його банківську картку та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики і комісії в розмірі 1,5% в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору.
Отже, за умовами договору, який було підписано ОСОБА_1 строк позики становить 30 днів (з 27.12.2018 по 25.01.2019 року). Як вбачається із п. 3.2.3 договору, позичальник має право продовжити строк Договору (не більше 3-х разів поспіль), однак матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було ініційовано продовження строку договору. Відтак, на переконання суду, відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування – 30 днів мали б становити – 15 грн (5000грн*0,01%*30днів). Отже, з урахуванням того, що відповідачем погашення заборгованості за кредитом не здійснювалося, суд вважає, що є підставною вимога позивача про стягнення тіла кредиту в розмірі 5000 грн, а також з відповідача слід стягнути відсотки за користування кредиту, в межах строку повернення кредиту позикодавцю в розмірі 15 грн.
Щодо включення банком до розміру заборгованості комісії (комісійної винагороди) за користування позикою , передбачену договором, суд зазначає наступне.
Пунктом 1.1 за Договором Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк.
Відповідно до п.1.1.2.2. договору встановлена комісія («комісійна винагорода») в розмірі 1,5% в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору.
При цьому згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Умовами договору позики встановлено основну плату за користування позикою у виді процентів в розмірі 0,01% в день.
При цьому комісійну винагороду не можна ототожнювати із платою за користування позикою, оскільки таку плату передбачену у виді відсотків, а комісія є додатковою платою, яка може встановлюватись за надання кредиту, обслуговування кредитної заборгованості тощо. 
При цьому зі змісту кредитного договору вбачається, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, що надаються позивачу та за які встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. 
Відтак, в задоволенні вимоги позивача про стягнення заборгованості по комісії за кредитним договором на суму – 20 175 грн слід відмовити, оскільки підстав для нарахування та стягнення комісії не доведено. 
Таким чином позов слід задовольнити частково в загальній сумі 5015 грн.
VІІ. Судові витрати.
Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. 
Згідно ч.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору від 09.07.2025 року про надання правової допомоги, які і заявив до стягнення з відповідача.
На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази: договір про надання правової допомоги договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ГЕЛЕКСІ» та адвокатом Рудзей Ю.В., акт №46041 наданих послуг правничої допомоги від 09.07.2025 року, відповідно до якого адвокатом Рудзей Ю.В. надані послуги з правової допомоги щодо боржника ОСОБА_1 на загальну суму 5000,00 грн.; довіреність від 09.07.2025 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №001139.
Згідно із ч. 1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому з відповідача пропорційно слід стягнути 481,13 гривень судового збору та 993,09 грн витрат на правничу допомогу на користь позивача.
На підставі наведеного, ст.ст. 526, 610, 611, 1048, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 89, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» заборгованість за договором позики №46041 від 27.12.2018 року в розмірі 5 015 (п`ять тисяч п`ятнадцять) грн, з яких: 5 000 (п`ять тисяч) грн - заборгованість за кредитом, 15 (п`ятнадцять) грн - заборгованість за процентами.
В задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» судовий збір в сумі 481 (чотириста вісімдесят одна) грн 13 коп. та 993 (дев`ятсот дев`яносто три) грн 09 коп. витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ», вулиця В`ячеслава Липинського, будинок, 10/1, місто Київ, 01054, ЄДРПОУ: 41229318; 
Відповідач: ОСОБА_1 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Рішення складене у повному обсязі 22.05.2026 року.

Суддя Тисменицького районного суду 
Івано-Франківської області     Гриньків Д.В.