Справа № 203/7884/25
Провадження № 2/202/2457/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

08 червня 2026 року Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого - судді Мачуського О.М.
за участю секретаря судового засідання – Карасьової Г.І.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Хорошилова І.С.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
30 жовтня 2025 року до Центрального районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що Постановою судді Центрального районного суду м. Дніпра від 10 жовтня 2025 року по справі № 203/6186/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме в тому, що 05 серпня 2025 року о 20 годині 30 хвилин за адресою: м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, 10г, у другому під`їзді на четвертому поверсі він вчинив хуліганські дії відносно свого сусіда ОСОБА_1 , що виражались в образливому чіплянні, штовхані, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.
Враховуючи вчинене правопорушення, позивач звертався до лікарні, а також зазнав моральної шкоди, оскільки був порушений звичний уклад його життя, він нервував, зазнав приниження честі та гідності, вимушений був боротися за захист своїх прав.
Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду за сплати медичного дослідження у розмірі 456,68 гривень, а також моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 50 000 гривень.
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 25 листопада 2025 року цивільну справу № 203/7884/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 передано за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпра.
20 січня 2026 року цивільна справа № 203/8115/25 надійшла до Індустріального районного суду міста Дніпра та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026 року для її розгляду визначено суддю Мачуського О.М.
Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 21 січня 2026 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. 
Позивач та його представник – адвокат Хорошилов І.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Зазначили, що позивач у зв`язку з нападом морально постраждав, вимушений вживати додаткових заходів для лікування, звертатись до поліції, суду, що також змінило його життєвий уклад. В подальшому позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави.
У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Судом встановлено, що Постановою судді Центрального районного суду м. Дніпра від 10 жовтня 2025 року по справі № 203/6186/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 51 (п`ятдесят одна) гривня.
Даною постановою суду встановлено, що 05 серпня 2025 року о 20 годині 30 хвилин за адресою: м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, 10г, у другому під`їзді на четвертому поверсі громадянин ОСОБА_2 вчинив хуліганські дії відносно свого сусіда ОСОБА_1 , що виражались в образливому чіплянні, штовхані, чим порушив громадський порядок та спокій громадян, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, дiями чи бездiяльнiстю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фiзичної або юридичної особини, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як роз`яснено у п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивiльних справ за позовами про вiдшкодування шкоди», шкода, заподiяна особi й майну громадянина або заподiяна майну юридичної особини, пiдлягає вiдшкодуванню в повному обсязi особою, яка її заподiяла, за умови, що дiї останньої були неправомiрними, мiж ними й шкодою є безпосереднiй причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Позивач звертався у зв`язку з застосування до нього фізичного насильства до МКЛ № 16, про що свідчать медичні документи. Так, згідно консультативного висновку спеціаліста № 2131223790 від 01.09.2025 р. у ОСОБА_1 наявний забій грудної клітини. 
Відповідно до висновку СМЕ (експерт Зубов О.Л.) «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» клінічний діагноз «Закрита травма грудної клітки. Забій грудної клітки справа» у ОСОБА_1 медичними даними не підтверджений. 
Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, оскільки постановою суду встановлено вину відповідача у вчиненні неправомірних дій, а також наявність між ними причинного зв`язку, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої правопорушенням, в розмірі 456,68 гривень, що відповідає вартості проведення судово-медичної експертизи відповідно до квитанції № 0.0.4486342147.1 від 07.08.2025 р., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. 
Також, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За таких обставин суд вважає, що неправомірними діями відповідача за фактом вчинення дрібного хуліганства відносно ОСОБА_1 , останньому спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, внаслідок протиправної поведінки щодо нього.
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи з положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, з урахуванням конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, керуючись принципами розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5000,00 гривень.
Враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.
Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (Постанова Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги юрист онлайн» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги № 20102512 від 20.10.2025 року на суму 10000 грн.
Разом з тим, на момент прийняття рішення позивачем не надано доказів на підтвердження виконання такого договору (обсяг виконаних робіт, акти наданих послуг тощо). Також, позивачем не надано доказів сплати витрат на правову допомогу у зазначеному, або іншому розмірі.
Таким чином, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.
За звернення до суду з позовною заявою у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір», позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в розмірі 1211,20 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 2.377617421.1 від 30.10.2025 року.
Доказів понесення сторонами інших судових витрат, на час розгляду справи, суду не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, відповідно до ст. 141 КПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 130,99 гривен.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 203-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , матеріальні збитки, завдані внаслідок вчинення адміністративного правопорушення в розмірі 456,68 гривень, а також моральну шкоду в розмірі 5 000,00 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 130,99 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський