1	Справа № 335/6689/26  2-а/335/142/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Новасардової І.В., за участю секретаря судового засідання Печерей О.С., представника позивача Прінь В.О., представника позивача Бордюг О.О., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить затримати громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та помістити його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України ДМС України, з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, терміном на шість місяців.
Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 16.06.2026 під час проведення заходів з виконання законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» працівниками ВП№1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області був виявлений громадянин Республіки Грузія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та запрошений до УДМС у Запорізькій області для з`ясування законності його перебування в Україні. Під час здійснення перевірки щодо законності перебування в Україні громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 , з його пояснень встановлено, що він прибув в Україну в 1992 році, та з цього часу Україну не покидав, паспортний документ для виїзду з України відсутній, будь який інший документ, що дає право на виїзд з України відсутній. В наявності у гр. Республіки Грузія ОСОБА_2 є посвідчення особи громадянина Грузії № НОМЕР_1 , виданий Сухумською службою внутрішніх справ 17.12.2002 терміном дії до 17.12.2022. З пояснень ОСОБА_4 , він офіційно не працевлаштований та достатнього фінансового забезпечення в Україні не має. Окрім цього, наявна інформація, про те що, 10.10.2023 УДМС у Запорізькій області за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства гр. ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у розмірі 3400 грн., станом на 16.06.2026 штраф не сплачений. У зв`язку з не виконанням майнових зобов`язань перед державою, 19.12.2023 УДМС у Запорізькій області прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну на підставі абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону №3773-VI, строк заборони до 19.12.2026 року. Дозволений строк перебування на території України у громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 закінчився у 1992 році, з цього часу громадянин ОСОБА_2 перебуває на території України незаконно, без документа, який дає право на виїзд з України, ухиляється від виїзду з України до країни походження або третьої країни після закінчення встановленого терміну перебування в Україні. У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 самостійно не звернувся до Посольства Республіки Грузія в Україні, до Управління ДМС у Запорізькій області не з`являвся, на телефоні дзвінки не відповідав, на контакт з працівниками міграційної служби не йшов, Управлінням ДМС проводились заходи щодо перевірки належності ОСОБА_4 до громадянства Республіки Грузія. З цією метою, 31.10.2023 УДМС у Запорізькій області був направлений відповідний лист до Посольства Республіки Грузія в Україні. 10.11.2023 у відповідь на лист УДМС у Запорізькій області, з Посольства Республіки Грузія в Україні надійшов лист про те що, згідно інформації від Служби з питань громадянства на міграції Агенства з розвитку державних сервісів Міністерства юстиції Грузія, ОСОБА_2 вважається громадянином Грузії. 10.11.2023, з метою вирішення питання щодо подальшого перебування на території України ОСОБА_4 , йому був направлений лист, із запрошення прибути до УДМС у Запорізькій області. Станом на 22.04.2024 ОСОБА_4 до Управління ДМС у Запорізькій області не прибув, зустрічі з міграційною службою та правоохоронними органами уникає. 22.04.2024 під час здійснення заходів щодо протидії нелегальній міграції, у зв`язку з незаконним перебуванням ОСОБА_4 в Україні та з метою застосування до нього адміністративно – правових заходів згідно з чинним законодавством, працівниками УДМС у Запорізькій області спільно з працівниками УМП ГУНП в Запорізькій області був здійснений виїзд за адресою його місця фактичного проживання: АДРЕСА_1 . Під час виїзду за вказаною адресою був виявлений ОСОБА_4 , але він категорично відмовився прослідувати з працівниками УДМС та УМП ГУНП у Запорізькій області до приміщення міграційної служби, та в подальшому прибувати до УДМС у Запорізькій області, поводив себе агресивно, вчиняв спротив, не виконував законні вимоги працівників УДМС у Запорізькій області під час здійснення ними своїх повноважень щодо запобігання та протидії нелегальній (незаконній) міграції. 23.04.2024 ОСОБА_5 повторно був направлений лист-запрошення про необхідність прибути до УДМС у Запорізькій області, який ОСОБА_4 знову проігнорував та надалі переховувався від міграційної служби та правоохоронних органів. 16.06.2026 під час проведення заходів з виконання законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» працівниками ВП№1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області був виявлений громадянин Республіки Грузія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та запрошений до УДМС у Запорізькій області для з`ясування законності його перебування в Україні. 16.06.2026 УДМС у Запорізькій області був повторно притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 203 КУпАП України, із накладенням адміністративного стягнення 3400 грн. Враховуючи вищевикладене, на думку представника позивача наявно достатньо підстав для затримання громадянина ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, у зв`язку з чим, наполягає на задоволенні вказаної позовної заяви.
Ухвалою судді від 16.06.2026 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.
Відповідач фактичні обставини, викладені у позові не оспорював, проте заперечував проти позову, зазначивши що бажав би залишитися на території України, оскільки в нього тут родина.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив такі обставини.
Відповідач є громадянином Республіки Грузія.
Відповідач прибув в Україну в 1992 році, та з цього часу Україну не покидав, паспортний документ для виїзду з України відсутній, будь який інший документ, що дає право на виїзд з України відсутній.
Відповідач офіційно не працевлаштований та достатнього фінансового забезпечення в Україні не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
В наявності у гр. Республіки Грузія ОСОБА_2 є посвідчення особи громадянина Грузії № НОМЕР_1 , виданий Сухумською службою внутрішніх справ 17.12.2002 терміном дії до 17.12.2022.
Судом встановлено, що відповідач за весь час перебування на території України за статусом біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, до компетентних органів не звертався, посвідки на тимчасове або постійне проживання в Україні, дозволу на імміграцію не отримував, заходів щодо отримання паспорта громадянина Республіки Грузія для виїзду за кордон або документа, який дає право на виїзд, не здійснював, до Республіки Грузія з цього питання не звертався.
Крім цього, ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 203 КУпАП України. 
Громадянин ОСОБА_2 перебуває на території України незаконно, без документа, який дає право на виїзд з України, ухиляється від виїзду з України до країни походження або третьої країни після закінчення встановленого терміну перебування в Україні.
Приписами статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. 
На час визначення підстав перебування на території України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_6 , правила перебування іноземних громадян на території України визначались постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.1995 № 1074 “Про Правила в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію”. 
Відповідно до вимог пункту 19 ПКМУ від 29.12.1995 № 1074, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на законній підставі, можуть тимчасово перебувати на території країни за паспортним документом, зареєстрованим у порядку, встановленому цими Правилами. Паспортний документ подається іноземцем та особою без громадянства для реєстрації у пункті пропуску через державний кордон посадовій особі Державної прикордонної служби. Реєстрація проводиться на період короткотермінового перебування - для іноземців та осіб без громадянства з держав з візовим порядком в`їзду на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду, якщо інший термін не визначено міжнародними угодами; для іноземців та осіб без громадянства з держав з безвізовим порядком в`їзду - на термін не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду, якщо інший термін не визначено міжнародними угодами. Іноземці та особи без громадянства можуть звільнятися від реєстрації паспортного документа на підставі відповідного міжнародного договору України на умовах взаємності. 
На даний час термін перебування громадян держав з безвізовим порядком в`їзду на території України визначено пунктом 1 Наказу МВС України від 20.07.2015 № 884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду» (далі - Наказ № 884), яким передбачено, що громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. 
Громадянин ОСОБА_2 тривалий час проживає в Україні без належних на те законних підстав, не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на право проживання в Україні. Він не може бути офіційно працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян.
Статтею 31 Закону №3773-VI, зазначено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Громадянин Республіки Грузія ОСОБА_2 не надав доказів, які б підтверджували б обставини, настання яких передбачає застосування положень часини першою статті 31 Закону №3773-VI, отже не має жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до вказаної статті він не може бути примусово видворений за межі України.
Частиною 8 статті 26 Закону №3773-VI передбачено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення.
Згідно частини 1 статті 30 Закону №3773-VI, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
16.06.2026 УДМС у Запорізькій області прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;
2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;
4) зобов`язання внести заставу.
Підставами вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду, є:
- відсутність законних підстав для перебування іноземця на території України;
- відсутність документів, які б надавали право на перетин кордону для виїзду з території України;
- відсутність фінансового забезпечення для перебування на території України та виїзду за її межі.
Згідно із частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до частини 1 статті 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням органу або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців.
Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно із статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено виключні підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.
Абзацом 1 статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.
Частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України.
У відповідності зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Порушення відповідачем законодавства України про перебування на території держави, відсутність документів, що підтверджують його особу, невжиття заходів щодо легалізації перебування на території іноземної для відповідача держави, відсутність стабільного джерела доходу, зареєстрованого місця проживання, дає суду достатні підстави для висновку, у разі незастосування до відповідача заходу у вигляді затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, останній може ухилитися від виконання рішення про видворення та перешкоджатиме процедурі ідентифікації. Інші заходи, передбачені ч. 1 ст. 289 КАС України до відповідача не можуть бути застосовані, оскільки з огляду на майновий стан останнього, визначений законом розмір застави є завідомо непомірним для нього, жодна особа із заявою про взяття відповідача на поруки до суду не зверталася.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 77, 189, 242-246, 288-289, 371 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд

УХВАЛИВ:

Позов Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України задовольнити.
Затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України на строк 6 (шість) місяців громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Рішення суду допустити до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя           І.В. Новасардова