ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/13774/25
категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років на підставі статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі - Закон № 2262-ХІІ) з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні - 28 років 03 місяці 12 днів;
- зобов`язати відповідача призначити з 01 травня 2025 року пенсію за вислугою років на підставі статті 12 Закону № 2262-ХІІ з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні - 28 років 03 місяці 12 днів.
У позовній заяві позивач зазначає, що відповідно наказу Державної установи "Коростенська виправна колонія (№ 71)" від 25 квітня 2024 року № 61/ОС-24 його було звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 01 травня 2024 року й згідно з цим наказом вислуга років станом на 31 грудня 2021 року у календарному обчислені становить - 19 років 09 місяців 10 днів, у пільговому - 28 років 03 місяці 12 днів. На підставі наявної вислуги років позивачу призначено пенсію відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 2262-ХІІ, проте безпідставно відмовлено у призначені пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається до підпункту "г" пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" (надалі - Постанова № 393), наполягаючи на тому, що при призначенні пенсії згідно з пунктом "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ враховується пільгова вислуга, що, враховуючи вислугу років позивача у пільговому обчисленні 32 роки 05 місяців 21 день, доводить протиправність відмови у призначенні спірної пенсії.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).
Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву звертає увагу на те, що за матеріалами пенсійної справи вислуга років позивача у календарному обчислені становить 19 років 09 місяців 10 днів, у пільговому - 28 років 03 місяці 12 днів. При цьому статтею 12 Закону № 2262-ХІІ призначення пенсії за вислугу років обумовлено календарною, а не загальною чи пільговою вислугою років. Тобто саме календарна вислуга років, як стверджує відповідач, є визначальною для права на призначення спірної пенсії.
Посилання позивача на положення Постанови № 393 вважає безпідставним, позаяк за правилом вирішення колізій, передбачених частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), застосуванню підлягають норми Закону № 2262-ХІІ, які не допускають інакшого визначення вислуги, аніж календарної для цілей призначення пенсії за вислугу років за пунктом "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Розглянувши доводи і заперечення сторін та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір у цій справі суд виходить з такого.
Суд встановив, що ОСОБА_1 з 02 травня 2024 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 2262-ХІІ.
Позивача було звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України з 01 травня 2024 року на підставі наказу Державної установи "Коростенська виправна колонія (№ 71)" від 25 квітня 2024 року № 61/ОС-24, у яком вказано, що вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчислені становить 19 років 09 місяців 10 днів, у пільговому - 28 років 03 місяці 12 днів.
На звернення позивача із заявою від 07 квітня 2025 року щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 07 травня 2025 року № 20821-17789/К-02/8-0600/25 повідомило, що за матеріалами пенсійної справи календарна вислуга позивача складає 18 років, що не утворює підстав для призначення пенсії за вислугу років звільненим з військової служби за нормою пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Ці обставини сторонами не заперечуються та не є спірними.
Визначаючись у цьому спорі на надаючи правову оцінку доводам сторін суд виходить з того, що предметом спору у цій справі є відмова відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII.
Як встановлено у частині першій статті 23 Закону України від 23 червня 2005 року № 2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (надалі - Закон № 2713-IV) держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Згідно з частиною третьою статті 23 Закону № 2713-IV пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України (частина четверта статті 23 Закону № 2713-IV).
Відповідно до пункту "б" частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, серед інших, мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
За змістом пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років особам, зазначеним у пунктах пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону, призначається незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Досліджуючи природу пільгового зарахування вислуги років, Верховний Суд у складі судової палати у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18 зробив висновок, що таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ.
Питання пільгового обчислення календарної вислуги років особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби уже досліджувалось Верховним Судом.
Так, у згаданій постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18 Верховний Суд у складі судової палати дійшов також таких висновків:
"…право на пільговий залік вислуги років для осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби передбачене також і Законом України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України".
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 цього Закону пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів.".
За обставинами цієї справи позивач проходив службу на посадах рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби (на час звільнення - старший прапорщик внутрішньої служби молодший інспектор відділу охорони державної установи "Коростенська виправна колонія (№ 71)") і на момент звільнення його календарна вислуга в пільговому обчисленні становила більше 25 років.
За таких обставин, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ, а тому відмова відповідача у призначенні спірної пенсії з підстав незарахування пільгової вислуги є протиправною.
Аналогічні висновки за подібних зі спірними обставин зроблено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2025 року у справі № 160/9410/24 та від 18 травня 2026 року у справі № 600/399/24-а.
Обираючи належний спосіб захисту права позивача на пенсійне забезпечення виходячи із встановлених обставин цієї справи суд враховує, що критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є, насамперед, встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату.
У разі якщо межі заявлених позовних вимог не дозволяють суду під час розгляду справи здійснити перевірку того, чи забезпечив позивач на момент його звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень виконання всіх без винятку вимог закону для отримання позитивного рішення та(або) якщо суб`єкт до якого звертається позивач має право діяти при прийнятті відповідного рішення на власний розсуд (тобто має альтернативні варіанти поведінки за наслідками розгляду звернення позивача), то суд, у межах свого розсуду, з метою уникнення перебирання на себе повноважень щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу, повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення з урахуванням оцінки, наданої судом у рішенні.
Такий підхід викладено, зокрема, у згаданій постанові Верховного Суду від 18 травня 2026 року у справі № 600/399/24-а за подібних зі спірними правовідносин і є застосовним й у цій справі.
Аналогічно у постанові від 27 березня 2024 року у справі № 560/8761/22 Верховний Суд вказав, що обраний спосіб захисту порушених прав (зобов`язання органу пенсійного фонду повторно розглянути заяву про перерахунок та виплату призначеної пенсії на підставі довідки спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону № 590 від 17 грудня 2021 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні) відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.
Така позиція є усталеною у судовій практиці й кореспондується з положеннями КАС України, за якими суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх передбачених підстав для призначення пенсії у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки вказане не входить до предмету судової перевірки, виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому, за результатом розгляду цієї справи оскаржувані дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії за вислугою років на підставі пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ слід визнати протиправним, зобов`язавши пенсійний орган повторно розглянути питання призначення пільгової пенсії з урахуванням висновків суду у цьому судовому рішенні, а тому заявлені позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню частково.
За правилами частини третьої статті 139 КАС України, з урахуванням висновку Верховного Суду у рішенні від 16 червня 2020 року у справі № 620/1116/20, понесені витрати зі сплати судового збору у цій справі у сумі 968,96 грн підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно задоволеним немайновим вимогам за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (квитанція про сплату судового збору від 20 травня 2025 року).
Керуючись статтями 139, 143, 241-246, 250, 255, 257, 263, 295 КАС України, суд
вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 13559341) задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років на підставі пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні 28 років 03 місяці 12 днів.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути питання призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" згідно із заявою від 07 квітня 2025 року, з урахуванням висновків суду у цій справі.
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.) сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

22.06.26