Справа № 215/1503/26 
2/215/2341/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого, судді - Науменко Я.О., за участю секретаря – Оніщенко Ю.М.,
розглянувши згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою представника позивача – адвоката Рисіна Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошей,
ВСТАНОВИВ:
 
26.02.2026 представник позивача – адвокат Рисін О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 листопада 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, який оформлено у вигляді розписки, складеної та підписаної відповідачем у присутності свідків.
Зі змісту розписки вбачається, що відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 499 147 грн. що на момент передачі відповідало еквіваленту 12 000 доларів США, та зобов`язався повернути вказану суму у гривневому еквіваленті відповідно до курсу Національного банку України станом на 30 листопада 2025 року.
Факт отримання грошових коштів підтверджується особистим підписом відповідача у розписці, що, на думку позивача, свідчить про належне укладення договору та виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин.
Представник позивача вказує, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, оскільки у визначений строк грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Відповідно до умов розписки, у разі неповернення коштів відповідач зобов`язаний сплатити проценти за користування позикою у розмірі 36 % річних за період прострочення. З урахуванням цього позивачем здійснено розрахунок, згідно з яким сума процентів за період з 30 листопада 2024 року по 25 лютого 2026 року становить 226 174,48 грн.
Крім того, позивачем нараховано інфляційні втрати за період з грудня 2025 року по січень 2026 року у розмірі 4 563,91 грн.
Таким чином, за розрахунком позивача, загальна сума заборгованості відповідача становить 737 051,99 грн., яка складається із суми основного боргу, процентів та інфляційних втрат.
Також представник позивача зазначив, що з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача направлялась письмова вимога про повернення заборгованості, однак вона залишилась без виконання, а відповідач від її отримання ухилився.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.03.2026 прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 23.04.2026, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
23.04.2026 представник позивача – адвокат Рисін Олександр Олександрович подав до суду заяву, до якої долучив оригінал розписки на підтвердження укладення договору позики між сторонами (вх.№9416).
23.04.2026 ухвалою суду призначено заочний розгляд даної цивільної справи.
Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (вх.№9416 від 23.04.2026).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, а саме за допомогою судової повістки направленої відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, яка повернута на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позовну заяву відповідач не подав, будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 30 листопада 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, який оформлено у вигляді розписки, складеної та підписаної відповідачем у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зі змісту розписки вбачається, що відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 499 147 грн., що на момент передачі відповідало еквіваленту 12 000 доларів США, та зобов`язався повернути вказану суму у гривневому еквіваленті відповідно до курсу Національного банку України станом на 30 листопада 2025 року (а.с. 6,44).
Факт отримання грошових коштів підтверджується особистим підписом відповідача у розписці, що, на думку позивача, свідчить про належне укладення договору та виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин.
До позову долучено офіційний курс гривні щодо іноземних валют на 30.11.2024 та 30.11.2025 (а.с.12,13).
Відповідно до умов розписки, у разі неповернення коштів відповідач зобов`язаний сплатити проценти за користування позикою у розмірі 36 % річних за період прострочення. З урахуванням цього позивачем здійснено розрахунок, згідно з яким сума процентів за період з 30 листопада 2024 року по 25 лютого 2026 року становить 226 174,48 грн., що підтверджується розрахунком процентів за договором позики від 30.11.2024 станом на 25.02.2026 (а.с.14)
Крім того, позивачем нараховано інфляційні втрати за період з грудня 2025 року по січень 2026 року у розмірі 4 563,91 грн., що підтверджується розрахунком інфляційних втрат станом на 25.02.2026 (а.с.15). 
Таким чином, за розрахунком позивача, загальна сума заборгованості відповідача становить 737 051,99 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 506 313,00 грн., процентів у розмірі 226 174,48 грн. та інфляційних втра у розмірі 4 563,91 грн..
Також представник позивача зазначив, що з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача направлялась письмова вимога про повернення заборгованості, однак вона залишилась без виконання, а відповідач від її отримання ухилився (а.с.7-9).
Статтею 202 ЦК Українивизначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої та другоїстатті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України вказує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно достатті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка не лише є доказом укладення договору, а й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Наявність у позивача документів, в яких міститься інформація про отримання відповідачем в позику грошових коштів у розмірі 499 147,00 грн., що було станом на 30.11.2024 еквівалентно у сумі 12000 доларів США, свідчить про те, що відповідач взяв на себе зобов`язання з повернення таких коштів.
Сама розписка позичальника написана в доступній для читання та зрозумілій формі.
Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргові зобов`язання не виконані.
У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №161/11436/21 викладено висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення борг за договором позики у розмірі 506 313,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Договором позики встановлено інший розмір процентів - 36% річних.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року у справі №303/7132/18 (провадження №61-8487св20) зазначено: «Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за весь час прострочення з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення».
Разом із тим, суд критично оцінює наданий позивачем розрахунок процентів за користування позикою.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України зобов`язання підлягає виконанню у встановлений строк, а тому прострочення його виконання може мати місце лише з наступного дня після спливу такого строку, тобто з 01 грудня 2025 року.
Як убачається зі змісту розписки, відповідач зобов`язався повернути суму позики до 30 листопада 2025 року, що є кінцевим строком виконання грошового зобов`язання.
Нарахування процентів за період до спливу зазначеного строку є безпідставним, оскільки до 30 листопада 2025 року у відповідача відсутній обов`язок, який би вважався простроченим.
Суд виходить із того, що період прострочення починається з 01 грудня 2025 року та триває до 25 лютого 2026 року включно, що становить 87 календарних днів.
Розрахунок процентів здійснюється таким чином: 506 313,00 грн. (сума основного боргу) ? 36 % річних ? 87 днів / 365 днів = 43 445,81 грн.
Отже, обґрунтований розмір процентів за користування позикою за період прострочення з 01.12.2025 по 25.02.2026 становить 43 445,81 грн.
Таким чином, заявлений позивачем розрахунок процентів у сумі 226 174,48 грн. є неправильним, а підлягають стягненню проценти у сумі 43 445,81 грн., виходячи з фактичної кількості днів прострочення зобов`язання.
Разом з тим суд враховує, що предметом спірного зобов`язання є грошові кошти, визначені в еквіваленті іноземної валюти.
У правовідносинах, де зобов`язання визначене в іноземній валюті або в її еквіваленті, інфляційні втрати, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, стягненню не підлягають, оскільки знецінення національної валюти компенсується самим механізмом визначення суми боргу через валютний еквівалент.
Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрату розмірі 4 563,91 грн. задоволенню не підлягають.
З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Суд встановив, що відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення позики, у зв`язку з чим підлягає стягненню сума у розмірі 549 759,41 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 506 313,60 грн. та заборгованість за процентами у розмірі 43 445,81 грн..
Зважаючи на те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, беручи до уваги, що позов ОСОБА_1 задоволено на 74,58 %, тому суд дійшов висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 392,89 грн..
Також представником позивача - адвокатом Рисіним Олександром Олександровичем у поданій позовній заяві заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми судових витрат, які позивач поніс і планує понести у зв`язку із розглядом справи щодо витрат на професійну правничу допомогу, яка надається Адвокатським бюро «Олександра Рисіна», зазначено, що докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, які позивач має сплатити у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Отже, дана вимога при ухваленні рішення наразі не розглядається. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити представнику позивача, що у відповідності до положень ч.8 ст.141 ЦПК України, у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Керуючись, ст.ст.2, 4, 141, 264, 265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
 
Позов представника позивача – адвоката Рисіна Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошей – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 30.11.2024 у розмірі 549 759 (п`ятсот сорок дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 41 копійка, з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 506 313,60 грн. та заборгованість за процентами у розмірі 43 445,81 грн., а також сплачені при подачі позову судові витрати – 4 392 (чотири тисячі триста дев`яносто дві) гривні 89 копійок судового збору, а всього 554 152 (п`ятсот п`ятдесят чотири тисячі сто п`ятдесят дві) гривні 30 копійок. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку та подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання рішення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 24 квітня 2026 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 місце здійснення адвокатської діяльності: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
.

СУДДЯ