Справа № 593/148/26
РІШЕННЯ 
Іменем України
15 травня 2026 року	м.Підгайці	

Підгаєцький районний суд
Тернопільської області
в складі 
головуючого судді Горуц Р.О.
при секретарі судового засідання Костенюк М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Підгайці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» від імені та в інтересах якого діє Дідух Євген Олександрович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Дідух Є.О. від імені та в інтересах ТОВ «Українські фінансові операції» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається із змісту поданої позовної заяви, останній позовні вимоги підтримує повністю та просить розглядати дану справу у його відсутності.
Відповідач в судове засідання повторно, без поважних причин не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Причин неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав.
Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши наявні у ній докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові компанії», слід задовольнити частково, виходячи із наступних підстав.
Як вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї доказів, ОСОБА_1 20 березня 2024 року уклав з ТОВ «Лінеура Україна» Договір №4486565 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом його підписання електронним підписом, за допомогою одноразового ідентифікатора ІТС - 86347, який йому було надіслано смс-повідомленням, на фінансовий номер телефону – НОМЕР_1 .
Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 погодився на надання йому Кредиту на наступних умовах:
-Сума кредиту - 15000 грн. 00 коп.;
-Строк, на який надається кредит – 360 днів з дати його надання;
-Дата повернення кредиту – 12.03.2025 року;
-Знижена процентна ставка, (застосовується з дати видачі кредиту до 18 квітня 2024 року якщо споживачем виконані умови для отримання знижки, зокрема до вказаного строку включно або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту) – 0,01% на день (3,65% річних).
-Стандартна процентна ставка - фіксована процентна ставка в розмірі 2,5% за 1 день користування кредитом (912,50% річних);
-Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за стандартною відсотковою ставкою 150000 грн.
-Орієнтована вартість за зниженою процентною ставкою: 138795 грн.
20 березня 2024 року ТОВ «Пейтек Україна», на підставі договору про організацію переказу коштів укладеного з ТОВ «Лінеура Україна» переказало відповідачу грошові кошти в сумі 15 000 грн. відповідно до вищевказаного кредитного договору на узгоджений сторонами картковий рахунок: НОМЕР_2 , таким чином ТОВ «Лінеура Україна» виконала умови договору зі своєї сторони. 
25 листопада 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги до боржників в тому числі до ОСОБА_1 відповідно до Договору факторингу 25/11/2024 на суму заборгованості 62 110,28 грн, з яких 7500 грн сума заборгованості за пенею/штрафом, 46110,33 грн заборгованість за відсотками, 8499,95 сума заборгованості за основним зобов`язанням. 
В подальшому, ТОВ «Українські фанансові операції» після отримання права грошової вимоги, продовжило нараховувати відсотки за користування кредитом в результаті чого, станом на 14 березня 2025 року було нараховано ще 23 162,50 грн заборгованості за простроченими відсотками. 
За час користування Кредитом ОСОБА_1 частково погасив заборгованість 22 квітня 2024 року на загальну суму 8 045,01 грн, з яких 1544,96 грн було зараховано в рахунок погашення заборгованості за відсотками, а 6 500,04 грн в рахунок погашення тіла кредиту. При цьому, його заборгованість в кінцевому розрахунку за укладеним договором склала 77 772,64 грн., з яких 8 499,95 грн. - тіло кредиту, 46 110,33 грн. відсотки за користування кредитом нараховані ТОВ «Лінеура України» та 23 162,36 грн відсотки за користування кредитом нараховані ТОВ «Українські фінансові операції», на підтвердження чого до матеріалів справи додано відповідні розрахунки заборгованості.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
В силу ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Положенням частини першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Підписання Кредитного договору, було виконано відповідачем за допомогою електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора у вигляді цифрового коду: 86347, який йому було надіслано на вказаний ним номер телефону в договорі, що свідчить про його ознайомлення з умовами договору та згодою з ними.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.
Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не заперечено, що Позивачем грошові кошти в сумі 15 000 грн були перераховані на картковий рахунок позичальника НОМЕР_2 , який попередньо було обумовлено в договорі та погоджено сторонами.
Факт перерахування коштів в сумі 15 000 грн підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» про перерахування коштів на платіжну картку НОМЕР_2 .
Варто зазначити, що між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Лінеура України» попередньо, 03 січня 2024 року укладено договір на переказ коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_3 , відповідно до якого ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги по переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків.
Також, факт перерахування коштів в сумі 15 000 грн підтверджується витребуваними судом доказами з АТ КБ «Приват Банк», у вигляді інформації про зарахування на рахунок ОСОБА_1 (картка№ НОМЕР_4 ) грошових коштів в сумі 15 000 грн 20.03.2024 року.
Суд не вбачає підстав для розумного сумніву, який би свідчив про незарахування коштів в сумі 15 000 грн на рахунок позичальника.
ТОВ «Українські фінансові операції» на підтвердження наявної заборгованості у ОСОБА_1 до матеріалів справи надає відповідні розрахунки здійснені ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «Українські фінансові операції».
Пред`являючи позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також за простроченими відсотками, однак в частину прострочених відсотків зараховує суму штрафних санкцій, як відповідальність за порушення зобов`язання в розмірі 7500 грн., таким чином ототожнюючи відсотки за користування кредитом та відповідальність за порушення зобов`язання. 
Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Така норма п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, на момент розгляду справи є чинною та не суперечить нормам Закону України «Про споживче кредитування» (як вказано в позовній заяві), а тому підлягає до застосування. 
Враховуючи вищенаведене, оскільки станом на день ухвалення рішення в Україні діє режим воєнного стану, неустойка в розмірі 7500 грн, підлягає списанню.
Суд вважає, що позивач обізнаний про дію норми, яка дає підстави для списання штрафних санкцій з боржників та свідомо нарахував кошти, які за своєю правовою природою є штрафними санкціями, нарахованими відповідно до ст.625 ЦК України в розділ «заборгованість за відсотками» з метою стягнення більшої суми заборгованості ніж належить. 
Також, відповідач, у прохальній частині рішення просить стягувати інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України, що відповідно до того ж пункту Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України не підлягає стягненню, а належить до списання, а тому в цій частині позивачу, слід відмовити.
Крім цього, суд детально дослідивши розрахунки заборгованості, які додані до матеріалів справи, вважає, що такі здійснено некоректно, а тому здійснює власний розрахунок на підставі умов укладеного договору, а також чинного законодавства України.
Так, відповідно до довідки вих.№20241219-364 від 19 грудня 2024 року, ТОВ «Лінеура Україна» через свого партнера ТОВ «Пейтек» успішно перерахувало 20.03.2024 року грошові кошти в сумі 15000 грн на картку НОМЕР_2 .
Таким чином розрахунок заборгованості починаємо з 20 березня 2024 року.
18 квітня 2024 року відповідачем було сплачено 45,01 грн, а 22 квітня 2024 року сплачено 8 000 грн в рахунок погашення заборгованості. Таким чином після часткового погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 045,01 грн, частина суми, а саме 6500,04 грн була зарахована в рахунок погашення тіла кредиту, а решту 1499,96 грн в рахунок заборгованості за процентами.
Таким чином, після часткової оплати ОСОБА_1 заборгованості, тіло кредиту залишилось в розмірі 8499,96 грн, а заборгованість по нарахованих відсотках - 0 грн. 
В подальшому з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року, згідно п.17 розділу 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування», встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати 1,5% на день на залишок тіла кредиту. 
Оскільки, в цей період ОСОБА_1 не здійснював погашення заборгованості, на тіло кредиту 8 499,96 грн було нараховано 180% (1,5%*120 днів), що в результаті склало 15 299,93 грн, як відсотки за користування кредитом.
Надалі, з 21.08.2024 по останній день дії договору 12.03.2025 року, процентна ставка нараховувалась згідно п.17 розділу 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» в розмірі 1% на тіло кредиту. 
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не здійснював оплату коштів на погашення заборгованості за договором аж до закінчення строку дії договору, за період з 21.08.2024 року по 12.03.2025 року було нараховано 204% за 204 дні користування кредитом. Таким чином заборгованість за відсотками за користування кредитом за такий період склала 17 339,92 грн. 
Підсумовуючи здійснені розрахунки, станом на день закінчення дії договору, у ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед ТОВ «Українські фінансові операції» за тілом кредиту в розмірі 8 499,96 грн, а за відсотками за користуванням кредитом в розмірі 32 639,85 грн., що в сумі становить 41139,81 грн, а отже така сума підлягає до стягнення.
Оскільки, позивачем некоректно та помилково здійснено розрахунок заборгованості, який в сумі склав 77 772,64 грн заборгованості, з яких 8499,95 грн заборгованість за тілом кредиту та 69272,69 грн заборгованість за відсотками, суд вважає, що такий розмір стягнення не підлягає до задоволення.
Що стосується судових витрат, суд зазначає наступне.
Представник позивача звертаючись з позовною заявою просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. На підтвердження чого до матеріалів справи додає договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року, Акт №4486565 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг) №4486565 від 20.07.2025, заявку №4486565 на виконання доручення до Договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року.
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
Наявність договірних відносин між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідух Є.О. підтверджуються вищевказаними документами які додані до позовної заяви.
За частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року “Лавентс проти Латвії” (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах “Ніколова проти Болгарії” та “Єчюс проти Литви”, пункти 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі “Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. (Постанова ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16)
Підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом. (Постанова ВС від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17).
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу;
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, враховуючи, що представником позивача заявлено позовні вимоги на суму 77772,64 грн, а задоволено судом позовні вимоги на суму 41139,81 грн., що становить 52,89% від суми заявлених вимог, отже суд вважає за доцільне задовольнити витрати на правову допомогу, пропорційно до задоволених вимог, тобто на суму 5 289 грн. що еквівалентно 52,89% від заявленої суми. 
Судовий збір в сумі 2662,40 грн., відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.
На підставі наведеного, керуючись ст.42 Конституції України, ст.ст. 10, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 11, 16, 207, 509, 526, 536, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , РНОКПП:  НОМЕР_5  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», 04070 м.Київ вул.Глибочицька, буд.40 приміщення 19 літ. «Н», «П» код ЄДРПОУ 40966896, заборгованість за кредитним договором №4486565 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20 березня 2024 року в сумі 41139,81 грн., з них: 8499,96 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, та 32 639,85 грн. проценти за користування кредитом. 
Стягнути із ОСОБА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , РНОКПП:  НОМЕР_5  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», 04070 м.Київ вул.Глибочицька, буд.40 приміщення 19 літ. «Н», «П» код ЄДРПОУ 40966896, судовий збір в сумі 2662,40 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , РНОКПП:  НОМЕР_5  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», 04070 м.Київ вул.Глибочицька, буд.40 приміщення 19 літ. «Н», «П» код ЄДРПОУ 40966896, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 289 грн.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», 04070 м.Київ вул.Глибочицька, буд.40 приміщення 19 літ. «Н», «П» код ЄДРПОУ 40966896;

Представник позивача: Дідух Євген Олександрович, адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , РНОКПП:  НОМЕР_5 .

Суддя:	  	Р.  О.  Горуц