справа № 570/6383/25
провадження № 2/570/665/2026

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2026 року
Рівненський районний суд Рівненської області
в особі судді     Кушнір Н.В.,
з участю секретаря судового засідання Полюхович М.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,
в с т а н о в и в:

покликаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, представник позивача адвокат Кхатер Фаді Еліас у поданій через систему "Електронний суд" 08 грудня 2025 року позовній заяві просить визначити за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) згідно з Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0051623, виданим 02 серпня 1996 року на підставі рішення Рівненської районної державної адміністрації від 25 червня 1996 року за №448, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1980, яка перебуває в колективній власності КСП імені Лесі Українки розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за законом; судові витрати покласти на відповідача.

У відзиві від 18 грудня 2025 року представник відповідача голова сільської ради Олександр Гуц просить ухвалити рішення на розсуд суду, у стягненні з відповідача понесених судових витрат відмовити у повному обсязі. 
12 березня 2026 року від представника позивача адвоката Кхатер Ф.Е. надійшла відповідь на відзив, у якій він доводи відповідача про те, що спірна земельна частка (пай) нібито була вже виділена в натурі (на місцевості), вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними і допустимими доказами. Вказує, що саме по собі зазначення у матеріалах справи масиву, контуру, умовного номера чи іншої технічної характеристики не є безумовним підтвердженням того, що земельна частка (пай) була в установленому законом порядку виділена в натурі та що на таку земельну ділянку було належним чином оформлене право власності. Крім цього, вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що відсутність у позивача оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) або інших документів нібито виключає можливість задоволення позову. Вважає, що відповідач фактично ототожнює неможливість нотаріального оформлення права через відсутність оригіналу документа з відсутністю самого права. Звертає увагу суду, що що спадщина після смерті первісного спадкодавця відкрилася до 1 січня 2004 року, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Цивільного кодексу Української РСР, а не нового Цивільного кодексу України, як помилково зазначає у відзиві відповідач. Просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Учасників справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи
Представник позивача адвокат Кхатер Ф.Е. у поданій до суду заяві просить провести судовий розгляд без участі позивача та його представника.
Відповідач просить розглядати справу без участі представника сільської ради.
Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд встановив такі обставини
22 грудня 1984 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб /свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 22.12.1984/.
Матір`ю ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказана ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Горбюро ЗАГС м. Ровно 07 січня 1963 року.
Згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0051623, виданого 02 серпня 1996 року на підставі рішення Рівненської районної державної адміністрації від 25 червня 1996 року за № 448, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1980, ОСОБА_4 , яка проживає в селі Забороль Рівненського району Рівненської області, як члену колективного сільськогосподарського підприємства імені Лесі Українки, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП імені Лесі Українки розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла /свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства Юстиції (м. Львів) 03.09.2021/.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 07.10.2013.
Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36418778 від 26.01.2014 Рівненською районною державною нотаріальною конторою 24 січня 2014 року заведена спадкова справа № 52/2014 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
06 жовтня 2025 року рішенням Рівненського районного суду Рівненської області (справа №570/3372/25) встановлений факт належності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії РВ № 051623, виданого 06 серпня 1996 року № 448, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1980.
Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. від 28 січня 2025 року №97/02-14 у зв`язку з тим, що неможливо встановити та підтвердити вчасне прийняття спадщини дружиною ОСОБА_5 на майно ОСОБА_4 , та відсутній оригінал документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім.Лесі Українки, село Забороль, Рівненського району, Рівненської області, що належить ОСОБА_4 , позивачу рекомендовано звернутися з відповідним позовом до суду.
04 лютого 2026 року приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. відмовила спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "ім.Лесі Українки", село Забороль Рівненського району Рівненської області, що належить ОСОБА_4 .

До спірних правовідносин суд застосовує такі норми права
Відповідно до п.1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п.2 Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. 
За змістом ст.22, 23 ЗК України особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. У ч.2 ст.23 ЗК України 1990 року визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Згідно з ст.25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі(на місцевості). П.17 Перехідних положень ЗК передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».
Ст.1 вказаного Закону встановлює перелік осіб, які мають право на земельну частку (пай).
Відповідно до ст.2 вказаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є
- свідоцтво про право на спадщину,
- посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування., міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку /пай/,
- рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/.
Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку 

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", ЗУ «Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. 
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Згідно з ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст.21 цього Кодексу. Відповідно до ст.548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (який діяв на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Суд дійшов таких висновків.
Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 
Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. 
Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою.
У січні 2025 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спірну земельну частку (пай) після смерті своєї дружини та у чому йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифіката на земельну частку (пай), що стало підставою для подання даного позову. 

Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції та ч.2 ст.1 Земельного кодексу право власності на землю є гарантованим, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно згідно із законом. 
Процес приватизації землі розпочинався з передання її у власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання частки землі.
Відповідно до ст.2 зазначеного закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є відповідний сертифікат, виданий районною (міською) державною адміністрацією. Право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без строку позовної давності. 
До вручення зазначеного акта власником землі була держава, а після передання КСП земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських організацій. Всі працівники колишніх господарств, у тому числі й пенсіонери, котрі залишилися членами нових підприємств і були живі на час отримання державного акта про передання землі в колективну власність, стали її власниками в рівних частках. Якщо трудові відносини осіб виникли на підставі трудового договору, а не членства в колективі, то вони не передбачають права на одержання у власність земельної частки (паю). Право на одержання частки землі мають лише члени колективів, які залишались у них на час приватизації землі.
Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству
У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування.

Ніким не заперечується, що ОСОБА_4  мала право на земельну частку (пай) на підставі рішення Рівненської районної державної адміністрації від 25 червня 1996 року за №448, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1980, яка перебуває в колективній власності КСП імені Лесі Українки розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах, проте не встигла реалізувати своє право у зв`язку зі смертю. Позивач є єдиним спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Його право на цю земельну ділянку ніким не оспорюється, представник відповідача про пропуск строку позовної давності не заявляв. Відсутність сертифікату перешкоджає у отриманні свідоцтва про право на спадщину єдиному спадкоємцю - ОСОБА_1 .
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду документи, які є допустимими доказами у справі. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Отже, позов підлягає до задоволення по суті.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов  ОСОБА_1  до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. 

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РВ №0051623, виданим 02 серпня 1996 року на підставі рішення Рівненської районної державної адміністрації від 25 червня 1996 року за №448, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1980, яка перебуває в колективній власності КСП імені Лесі Українки розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Олександрійська сільська рада Рівненського району Рівненської області, ЄДРПОУ: 04387119, місцезнаходження: вул.Свято-Преображенська,66, с.Олександрія Рівненського району Рівненської області.

Суддя:          Кушнір Н.В.