Справа № 420/2491/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши у порядку письмового справдження справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови
ВСТАНОВИВ:
До адміністративного суду надійшов адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління міністерства юстиції України, в якому позивач просить:
визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Орлової Вікторії Русланівни від 20 січня 2026 року ВП №80031558 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що постановою відповідача від 20 січня 2026 року ВП № 80031558 за примусове виконання рішення немайнового характеру постановлено стягнути з боржника в/ч НОМЕР_1 виконавчий збір у розмірі 32 000,00 гривень на підставі статті 27 Закону України «Про виконавче провадження». В/ч НОМЕР_1 вважає, що державним виконавцем неправильно визначено розмір виконавчого збору, оскільки спірні відносини, які розглядались у справі № 420/14643/25 мають всі ознаки майнового спору.
Також представник військової частини НОМЕР_1 вказує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року у справі № 420/14643/25, в/ч НОМЕР_1 було зобов`язано виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальні допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, за період з 19.10.2022 року по 19.05.2023 року включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із урахування виплачених сум. На виконання вказаного рішення на користь ОСОБА_1 в/ч НОМЕР_1 було нараховано 68777,66 грн. Представник відповідача звертає увагу на те, що у разі звернення до суду з вимогами про скасування рішення відповідача суб`єкта владних повноважень, безпосереднім наслідком якого є зміна складу майна позивача, є майновим спором, а оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, які спонукають до вчинення певних дій, не пов`язаних із сплатою коштів, є немайновим спором.
За твердженням представника військової частини НОМЕР_1 , сама по собі назва предмету спору у справі №420/14643/25 – виплата грошового забезпечення свідчить про те, що заявлені позовні вимоги достеменно підлягають грошовій оцінці. Фактичною метою звернення ОСОБА_1 (стягувача у виконавчому провадженні) до суду з відповідним позовом є відновлення майнових прав шляхом зобов`язання в/ч НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, за період з 19.10.2022 року по 27.02.2025 року включно, що, в свою чергу, є благом, яке після його перерахунку та виплати піддається грошовій оцінці, в даному випадку у розмірі 68777,66 грн. Незазначення в результативній частині рішення конкретної суми, що належить до виплати на користь позивача, не спростовує той факт, що наслідком виконання цього рішення є зміна складу майна сторін, і не свідчить про те що позовні вимоги не піддаються грошовій оцінці, отже висновок відповідача про те, що вирішений Одеським окружним адміністративним судом у справі №420/14643/25 спір носить немайновий характер є помилковим. Таким чином, в даному випадку розмір виконавчого збору має обраховуватися державним виконавцем з урахуванням сум, нарахованих та виплачених стягувачу, у розмірі 10 відсотків суми що підлягає стягненню, у відповідності до частини 2 статті 27 Закону № 1404-VII.
Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача зазначив, що при проведенні виконавчих дій у порядку до вимог ст. 27 та ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII винесена постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 80031558 від 20.01.2026 року та стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 80031558 від 20.01.2026 року. 29.01.2026 року згідно поштового трекінгу №R067087485622, боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №80031558, постанову про стягнення витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору. Частиною 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (даліЗакон) у редакції від 02.06.2016 № 1404-VІІІ встановлено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Так, частиною 1 розділу ІX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 встановлено, що виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону. Отже, з огляду на вищевикладене виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, що в свою чергу підтверджується самим виконавчим документом поданим на виконання до Відділу здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону, яка в свою чергу регламентує виконання рішень немайнового характеру, яким у відповідності до вимог частини 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон) у редакції від 02.06.2016 № 1404-VІІІ встановлено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Третім пунктом постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№ 80031558 від 20.01.2026 зазначено про стягнення з боржника виконавчий збір/ основну винагороду приватного виконавця у розмірі 34588,00 гривня (UAH) та сплатити на депозитний рахунок відділу: Одержувач: Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Код: 34890175, МФО: 328845, Банк: АТ "Ощадбанк, Рахунок: UA363288450000025333300170244.
Також представник відповідача вказує, що згідно листа боржника Військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2026 року зареєстрованого за вхідним №2929/19.3 від 09.02.2026 року, встановлено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 року у справі №420/2641/26 виконано в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №150 від 23.01.2026 року. Відповідно до зазначеного листа, рішення суду виконано після відкриття виконавчого провадження № 80031558. Скаржник не навів жодних конкретних обґрунтувань, з приводу неправомірності винесення постанови про стягнення виконавчого збору №80031558 від 20.01.2026 року. 
На думку Відділу, державним виконавцем своїми рішеннями, діями не були порушені права Скаржника, в тому числі при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 80031558 від 20.01.2026 року.
Вважаючи постанову державного виконавця правомірними, представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Ухвалою суду від 23.02.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.
Також, ухвалою суду від 23.02.2026 року у відповідача витребувано належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №80031558 та зупинено провадження у справі.
Відповідачем до суду подано витребувані ухвалою суду від 23.02.2026 року матеріали.
В судове засідання, призначене на 23.03.2026 року о 09:45 год., сторони участі не приймали, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно приписів ст.268 КАС України.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням вищенаведеного, а також того, що дана справа відноситься до окремої категорії термінових адміністративних справ, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.
Ухвалою суду від 18.06.2026 року поновлено провадження у справі.
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 року по справі № 420/14643/25, яке набрало законної сили 04.12.2025, адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Зокрема:
визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не застосування з 19.10.2022 року по 19.05.2023 року, при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, за період з 19.10.2022 року по 19.05.2023 року включно, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;
зобов`язано НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальні допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, за період з 19.10.2022 року по 19.05.2023 року включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із урахування виплачених сум;
в іншій частині позовних вимог - відмовлено.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 15.01.2026 (вх.№1233/19.3 від 19.01.2026), державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Орловою Вікторією Русланівною прийнято постанову про відкриття виконавчих проваджень від 20.01.2026 року:
ВП №80031558 за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду №420/14643/25/24 від 07.01.2026 року щодо зобов`язання НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальні допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, за період з 19.10.2022 року по 19.05.2023 року включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із урахування виплачених сум.
Згідно з п.2 вказаної постанови боржнику встановлено строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
Згідно з п. 3 вказаної постанови постановлено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 32000 гривня (UAH).
Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Орловою Вікторією Русланівною від 20.01.2026 року за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду №420/14643/25 від 07.01.2026 року у ВП 80031558 постановлено стягнути з боржника виконавчий збір по 32000,00 грн в кожному провадженні.
Не погоджуючись з постановою про стягнення виконавчого збору позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Частиною п`ятою статті 373 КАС України передбачено, що якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих документів, у яких зазначаються один стягувач та один боржник, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
Питання стягнення виконавчого збору врегульоване статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (надалі Закон №1404-VIII в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII).
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII).
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VIII).
Відповідно до ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Отже, для правильного обчислення виконавчого збору необхідним є правильне встановлення характеру рішення, яке перебуває на примусовому виконанні – майнового чи немайнового характеру.
Спірні правовідносини врегульовані Законом №1404-VIII, який містить окремий розділ VIII «Виконання рішень немайнового характеру».
Так статтею 63 розділу VIII Закону №1404-VIII встановлений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Хоча Закон №1404-VIII не містить чіткого визначення поняття «рішення немайнового характеру», проте, за змістом статті 63, таким рішенням є рішення, за яким боржник зобов`язаний, зокрема, особисто вчинити певні дії.
Суд зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 року по справі № 420/14643/25, яке набрало законної сили 04.12.2025, та за яким 07.01.2026 був виданий виконавчий лист, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії, а саме, провести перерахунок та виплату грошового забезпечення, матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, за період з 19.10.2022 року по 19.05.2023 року включно, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
При цьому, ані мотивувальна частина, ані резолютивна частина рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №420/14643/25, не містять чітких сум грошового забезпечення які позивач мав отримати, але не отримав.
Отже, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №420/14643/25 має усі ознаки рішення немайнового характеру.
Той факт, що внаслідок виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №420/14643/25, була визначена та виплачена сума боргу, не свідчить на користь висновків про те, що вказане рішення є рішенням майнового характеру.
За наведених підстав, суд вважає необґрунтованими доводи військової частини НОМЕР_1 щодо протиправності постанови про стягнення виконавчого збору.
Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи відповідач не довів належними і допустимими доказами те, що позивачем були порушені приписи законодавства України.
Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ст.139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246, 268, 269, 287 суд,
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 );
Відповідач: Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 34890175, адреса: вул. Миколаївська, 30, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67701).

Суддя П.П.Марин 

.