Справа № 951/203/26
Провадження №2/951/192/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року          селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі: 
головуючого судді Лавренюк О.М., 
за участю секретаря судового засідання Горохівської Ю.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №9038889. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в пункті 10 кредитного договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (далі Правила), які розміщені на сайті creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. Ці Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 
16.01.2026 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу №16012026, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема, до відповідача ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 1.3. договору факторингу ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «ЄАПБ», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства. Однак після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. При цьому з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 16.01.2026 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №9038889 в розмірі 23160,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6000,00 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 6300,00 грн, заборгованість за пенею, штрафами - 10860,00 грн.
Також 01.06.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» (далі ТОВ «ФК «Незалежні фінанси») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1149392, який підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до договору кошти кредиту надаються ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами згідно кредитного договору. 27.03.2025 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27082025, відповідно до якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до даного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 10640,00 грн. Однак після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. При цьому з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 27.08.2025 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 1149392 в розмірі 10640,00 грн, з яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 450,00 грн – сума заборгованості за комісією за надання кредиту, 2190,00 грн – сума заборгованості за комісією за обслуговування кредиту, 5000,00 грн – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
Відтак позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості:
- за кредитним договором №9038889 в розмірі 23160,00 грн, з яких: 6000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6300,00 грн - прострочена заборгованість за сумою відсотків, 10860,00 грн - заборгованість за пенею, штрафами,
- за кредитним договором №1149392 в розмірі 10640,00 грн, з яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 450,00 грн – сума заборгованості за комісією за надання кредиту, 2190,00 грн – сума заборгованості за комісією за обслуговування кредиту, 5000,00 грн – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) та понесені судові витрати.
Ухвалою судді від 17.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 16.04.2026 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи.
Ухвалою суду від 16.04.2026 відкладено судовий розгляд цивільної справи на 11.05.2026. 
У судове засідання представник позивача не з`явилася, у прохальній частині позовної заяви просила розглянути справу без її участі, не заперечувала щодо винесення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялалася належним чином відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання. Так, поштова кореспонденція з судовою повісткою про виклик в судове засідання, призначене на 16.04.2026, вручена відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 91). Поштова кореспонденція з судовою повісткою про виклик в судове засідання, призначене на 11.05.2026, повернулась до суду з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 96-97). Поштова кореспонденція з судовою повісткою про виклик в судове засідання, призначене на 21.05.2026, повернулась до суду з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 103-104). 
Також відповідач повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному вебсайті суду (а.с. 102). 
Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася, про причини неявки в судове засідання не повідомила, жодних заяв чи клопотань не подавала.
При цьому суд враховує, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України).
Питання належного повідомлення учасників справи неодноразового досліджувалося Верховним Судом, згідно з висновками якого у разі якщо «адресат відмовився», «адресат відсутній за вказаною адресою» - судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки (пункт 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, постанови Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19, від 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц, від 31.08.2022 у справі № 760/17314/17). 
Ураховуючи наведене, ухвалою суду від 21.05.2026 визначено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення у цивільній справі.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України здійснює розгляд справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, 10.05.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №9038889 про надання споживчого кредиту (далі Договір №9038889, а.с. 8-15).
Договір №9038889 підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора С6971, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить пункт 10 договору.
Згідно з пунктом 1.3. Договору №9038889 сума кредиту (загальний розмір) складає 6000,00 грн. Тип кредиту – кредит.
Відповідно до пункту 1.4. Договору №9038889 строк кредиту 360 днів.
За змістом підпункту 2.1. пункту 2 Договору №9038889 кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Згідно з підпунктом 2.4. пункту 2 Договору №9038889 кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Авентус Україна» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно підпункту 2.1. пункту 2 договору.
Довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 19.01.2026 №19350 підтверджується факт успішного перерахування 10.05.2025 відповідачу грошових коштів у розмірі 6000,00 грн на банківську картку № НОМЕР_1 (а.с. 21). 
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Авентус Україна», за кредитним договором №9038889 від 10.05.2025, за період з 10.05.2025 по 16.01.2026 за ОСОБА_1 рахується заборгованість на суму 23160,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6300,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 10860,00 грн – сума заборгованості за штрафами, пенею (а.с. 22-24).
16.01.2026 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №16012026, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 25-30).
Згідно з пунктом 1.1. договору факторингу №16012026 фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
За змістом пункту 1.2. договору факторингу №16012026 сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому - передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до Реєстру боржників від 16.01.2026 до договору факторингу №16012026 від 16.01.2026 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 23160,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6300,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 10860,00 грн – сума заборговансоті за штрафами, пенею (а.с. 32).
Актом прийому-передачі реєстру боржників від 16.01.2026 за договором факторингу №16012026 від 16.01.2026 підтверджується, що ТОВ «Авентус Україна» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло реєстр боржників від 16.01.2026 кількістю 4790, після чого з урахуванням пункту 1.2 Договору факторингу №16012026 від 16.01.2026 до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 30).
Платіжною інструкцією №23731 від 20.01.2026 підтверджується факт оплати ТОВ «ФК ЄАПБ» на користь ТОВ «Авентус Україна» грошових коштів у розмірі 6950768,14 грн, призначення платежу: оплата згідно договору факторингу №16012026 від 16.01.2026 (а.с. 31).
Після відступлення ТОВ «Авентус Україна» позивачу права грошової вимоги до ОСОБА_1 , остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором № 9038889 в розмірі 23160,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6300,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 10860,00 грн – сума заборговансоті за штрафами, пенею.
01.06.2025 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1149392, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 600154 (далі Договір №1149392, а.с. 38-43).
Згідно з пунктом 1.1. Договору №1149392 кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом (далі - плата) відповідно до Графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.
Відповідно до пункту 1.2. Договору №1149392 сума (загальний розмір) кредиту становить 3000,00 грн.
За змістом пункту 1.3. Договору №1149392 кредит надається загальним строком на 345 днів за умови виконання позичальником Графіку платежів з 01.06.2025 (дата надання кредиту).
Згідно з пунктом 1.5. Договору №1149392 загальні витрати позичальника за кредитом складають 10086,00 грн. Денна процентна ставка складає: (10086,00 грн / 3000,00 грн.) / 345 днів * 100% = 0,97%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 2729,82 відсотків річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 13086,00 грн. 
Відповідно до пункту 1.5.1. Договору №1149392 комісія за надання кредиту: 450,00 грн, яка нараховується за ставкою 15,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Згідно з пунктом 1.5.2. Договору №1149392 комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) (за весь строк кредитування): 9636,00 грн, яка нараховується за ставкою 14,60 відсотків від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені Графіком платежів, який є додатком №1 до цього договору. 
За змістом пункту 1.5.3. Договору №1149392 проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 0,0010 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом.
Відповідно до пункту 1.5.4. Договору №1149392 проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 0,0010 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів. Нараховані згідно п. 1.5.3 та 1.5.4 договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть 0,00 грн.
Згідно з пунктом 1.6. Договору №1149392 тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування та сплати комісій та процентів, а також тіла кредиту встановлені п.п.2.2.2, 2.2.3 цього Договору.
Відповідно до пункту 2.1. Договору №1149392 кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_2 .
Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту №1149392, який також підписано електронним підписом позичальника та в якому містяться відомості про позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с. 46-47).
Позивачем надано суду платіжне доручення №43477286 від 01.06.2025, з якого вбачається, що платник ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» перерахував кошти в розмірі 3000,00 грн отримувачу ОСОБА_1 , кредитна карта НОМЕР_2 , призначення платежу: кошти згідно договору 1149392 (а.с. 50).
27.08.2025 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» (клієнт) укладено договір факторингу №27082025 (а.с. 52-56).
Згідно з пунктом 1.1. договору факторингу №27082025, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до пункту 1.2. договору факторингу №27082025 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до Реєстру боржників від 27.08.2025 до договору факторингу №27082025 від 27.08.2026 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 10640,00 грн, з яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 450,00 грн – сума заборгованості по комісії за надання кредиту, 2190,00 грн – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, 5000,00 грн – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) (а.с. 59).
Актом прийому-передачі реєстру боржників від 27.08.2025 за договором факторингу №27082025 від 27.08.2025 підтверджується, що ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло реєстр боржників від 27.08.2025 кількістю 2361, після чого з урахуванням пункту 1.2 Договору факторингу №27082025 від 27.08.2025 до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 57).
Платіжною інструкцією №93 від 29.08.2025 підтверджується факт оплати ТОВ «ФК ЄАПБ» на користь ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» грошових коштів у розмірі 3037420,72 грн, призначення платежу: оплата згідно договору факторингу №27082025 від 27.08.2025 (а.с. 58).
Після відступлення ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» позивачу права грошової вимоги до ОСОБА_1 , остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ФК «Незалежні фінанси», за кредитним договором №1149392 від 01.06.2025, за період з 01.06.2025 по 27.08.2026 за ОСОБА_1 рахується заборгованість на суму 10640,00 грн, з яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 450,00 грн – сума заборгованості по комісії за надання кредиту, 2190,00 грн – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, 5000,00 грн – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) (а.с. 51).
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором № 1149392 в розмірі 10640,00 грн, з яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 450,00 грн – сума заборгованості по комісії за надання кредиту, 2190,00 грн – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, 5000,00 грн – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних),у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Як вбачається із матеріалів справи:
Договір №9038889 про надання споживчого кредиту від 10.05.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора С6971,
Договір про споживчий кредит №1149392 від 01.06.2025 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 600154.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Ураховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про належне укладення вищевказаних кредитних договорів шляхом використання електронного цифрового підпису сторін.
Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове рішення про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
За таких підстав, суд вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 10.05.2025 було укладено Договір №9038889 про надання споживчого кредиту в електронній формі та між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 01.06.2025 було укладено Договір про споживчий кредит №1149392 в електронній формі.
З огляду на викладене, на підставі укладених сторонами договорів в електронній формі, які вважаються такими, що укладені у письмовій формі, у сторін цих договорів відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитних договорів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Договором №9038889 виконало та надало їй кредитні кошти в сумі 6000,00 грн, що підтверджено довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 19.01.2026 №19350 та ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» свої зобов`язання перед відповідачем за Договором №11493929 виконало та надало їй кредитні кошти в сумі 3000,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням №47477286 від 01.06.2025.
Однак, як стверджує позивач, відповідач не виконала свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за Договором №9038889, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в розмірі 23160,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6300,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 10860,00 грн – сума заборговансоті за штрафами, пенею, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 22-24), та за Договором №1149392, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в розмірі 10640,00 грн, з яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 450,00 грн – сума заборгованості по комісії за надання кредиту, 2190,00 грн – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, 5000,00 грн – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня), що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 51).
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
З огляду на викладене, суд вважає, що позивач підтвердив своє право вимоги до відповідача за Договором №9038889 відповідно до Договору факторингу №16012026 від 16.01.2026 та за Договором №1149392 відповідно до Договору факторингу №27082025 від 27.08.2025.
Перевіряючи розмір заборгованості за кредитним договором №9038889 від 10.05.2025, суд ураховує таке.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16.10.2011). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).
Споживач - це фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.
Споживчий кредит - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
10.06.2017 набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" (далі Закон №1734-VIII), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10.06.2017). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10.06.2017 відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів" (далі № 1023-XII). З 10.06.2017 на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України "Про захист прав споживачів".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц зазначено, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14.09.2016 у справі № 6-223цс16).
Відповідно до частини четвертої статті 16 Закону № 1734-VIII передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Як встановлено судом, кредит за договором №9038889 від 10.05.2025 є споживчим.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", в укладеному договорі визначається порядок дострокового повернення кредиту.
Звертаючись до суду з даним позовом (16.03.2026), позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, кінцевий строк виконання за яким ще не настав.
Підпунктом 9 пунку 4.1. Договору про надання споживчого кредиту №9038889 від 10.05.2025 передбачено, що товариство має право вимагати дострокового повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав в повному обсязі у порядку та випадках, передбачених п.5.4 Договору.
За змістом пункту 5.4. Договору №9038889 сторони узгодили, що товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається у вигляді електронного листа на електронну адресу споживача, зазначену у Договорі та/або шляхом направлення повідомлення на додаткові контактні дані споживача, вказані в цьому договорі, в тому числі з використанням месенджерів. Моментом отримання споживачем повідомлення є момент отримання товариством електронного підтвердження про таке направлення. В даному випадку споживач повинен здійснити повне дострокове повернення кредиту та процентів протягом 30 календарних днів, з дня отримання від товариства повідомлення про таку вимогу.
Таким чином, направлення відповідної вимоги є обов`язковою передумовою виникнення у кредитодавця права вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №755/11307/17 щодо застосування статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».
Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення та отримання відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту.
Позивачем не надано жодного доказу надсилання такої вимоги у порядку, передбаченому договором або законом, а також відсутні докази її отримання відповідачем.
За таких обставин у позивача не виникло права вимоги дострокового повернення всієї суми заборгованості за договором.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 6300,00 грн, судом встановлено, що проценти нараховані за період з 26.05.2025 по 22.09.2025 за ставкою 1% за кожен день користування кредитом, що відповідає умовам договору та не суперечить чинному законодавству, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею, штрафами у розмірі 10860,00 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з тих підстав, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки неустойка за даним кредитним договором нарахована за період з 28.06.2025 по 22.09.2025, тобто в період дії на території України воєнного стану, то відповідач ОСОБА_1 звільняється від обов`язку її сплати на користь позивача.
Відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею, штрафами у розмірі 10860,00 грн слід відмовити.
Перевіряючи розмір заборгованості за кредитним договором №1149392 від 01.06.2025, суд ураховує таке.
Як встановлено судом, кредит за договором №1149392 від 01.06.2025є споживчим.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", в укладеному договорі визначається порядок дострокового повернення кредиту.
Звертаючись до суду з даним позовом (16.03.2026), позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, кінцевий строк виконання за яким ще не настав.
Згідно з пунктом 2.4.3 Договору №1149392 у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів та/або комісії щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Кредитодавець у письмовій формі повідомляє позичальника про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Таким чином, як вже зазначалось вище, направлення відповідної вимоги є обов`язковою передумовою виникнення у кредитодавця права вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту.
Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення та отримання відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту.
Позивачем не надано жодного доказу надсилання такої вимоги у порядку, передбаченому договором або законом, а також відсутні докази її отримання відповідачем.
За таких обставин у позивача не виникло права вимоги дострокового повернення всієї суми заборгованості за договором.
Поряд з цим суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором №9038889 та за Договором №1149392 у разі встановлення прострочення позичальником сплати відповідних платежів та виконання всіх передбачених кредитними договорами та чинним законодавством вимог щодо обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 450,00 грн, суд виходить із такого.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21.04.2021 у справі №677/1535/15, від 21.07.2021 у справі №751/4015/15, від 15.12.2021 у справі № 209/789/15, від 12.04.2022 у справі № 640/14229/15 та від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц.
Відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 450,00 грн слід відмовити.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2190,00 грн, суд виходить із такого.
10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
За змістом частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Як зазначалось вище, згідно з підпунктом 1.5.2. Договору №1149392 від 01.06.2025, комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) (за весь строк кредитування): 9636 грн, що нараховується за ставкою 14,6 відсотків від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені Графіком платежів, який є додатком №1 до цього Договору.
Як вказано в розділі терміни та визначення договору, комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) - встановлена пунктом 1.5.2. цього Договору винагорода за обслуговуванням кредиту (кредитної заборгованості) Кредитодавцем протягом всього строку кредитування, що включає цілодобове надання Позичальнику актуальної облікової інформації шляхом розміщення її в особистому кабінеті Позичальника, зокрема про розмір нарахованої та сплаченої заборгованості за цим Договором, її складові, розрахунок поточного платежу, розрахунок суми для повного погашення заборгованості, графік платежів, негайне оновлення інформації при настанні змін, цілодобове забезпечення можливості через особистий кабінет здійснювати миттєвий безкоштовний для Позичальника переказ з автоматичним додаванням всіх необхідних реквізитів для погашення заборгованості за цим Договором, надсилання Позичальнику текстових повідомлень з нагадуваннями про дати платежів, інформування про зарахування платежів, згенеровані одноразові ідентифікатори/паролі, інші сервісні повідомлення, консультування та надання інформації з питань пов`язаних з обслуговуванням кредиту та виконанням цього Договору службами підтримки Кредитодавця, тощо, яка нараховується Кредитодавцем та сплачується Позичальником за кожний визначений Графіком платежів розрахунковий період (крім останнього).
Водночас згідно підпункту 3.1.3. Договору №1149392, кредитодавець зобов`язаний протягом всього строку кредитування надавати Позичальнику сервіси за які встановлена комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості). Додатково до цього, на звернення позичальника але не частіше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов Договору, кредитодавець безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту повернутої кредитодавцю, шляхом направлення інформації/документів через обрані/вказані позичальником у зверненні канали комунікації.
При цьому слід зазначити, що у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Як вбачається із відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №1149392 від 01.06.2025, заборгованість ОСОБА_1 за комісією за обслуговування кредиту становить 2190,00 грн.
До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
При цьому позивач, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 9636,00 грн, що нараховується за ставкою 14,6 відсотків від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період, не надав доказів реального надання і переліку конкретних послуг фактично наданих споживачу, необхідності їх надання в розумінні статей 8, 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Не зазначені такі послуги і в Графіку платежів, які є додатком до вищевказаного кредитного договору.
Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості за вищевказаним кредитним договором необхідно відмовити за безпідставністю.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) у розмірі 5000,00 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з тих підстав, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки неустойка за даним кредитним договором нарахована за період з 19.06.2025 по 18.08.2025, тобто в період дії на території України воєнного стану, то відповідач ОСОБА_1 звільняється від обов`язку її сплати на користь позивача.
Відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) у розмірі 5000,00 грн слід відмовити.
Таким чином, суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до даних правовідносин норми матеріального та процесуального права, дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача заборгованості за Договором №9038889 від 10.05.2025 у розмірі 6300,00 грн, що становить заборгованість за відсотками.
Також суд звертає увагу, що в позовній заяві ТОВ «ФК «ЄАПБ», серед іншого, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрат, пов`язаних з розглядом справи (витребування доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням та забезпечення доказів) в розмірі 0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1664,00 грн.
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів (пункт 3 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з платіжної інструкції № 154184 від 10.03.2026, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн (а.с. 7). Водночас суд зауважує, що до позовної заяви не долучено жодних доказів на підтвердження понесених позивачем витрат, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 133 ЦПК України.
Ураховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (на суму, що становить 18,64% заявлених позовних вимог), в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 496,27 грн (2662,40/100х18,64%).
Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 82, 141, 263, 265, 273, 280-284, 287, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014, реквізити ІВАN № НОМЕР_3 в АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за кредитним договором №9038889 від 10.05.2025 у сумі 6300,00 (шість тисяч триста гривень 00 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,27 (чотириста дев`яносто шість гривень 27 копійок).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення суду може бути переглянуте Козівським районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ: 35625014.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Повний текст рішення суду складено та підписано 21.05.2026.

Головуючий суддя О.М. Лавренюк