Справа № 344/15733/24 
Провадження № 22-ц/4808/918/26 
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  Девляшевського В.А., 
суддів:  Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,
секретаря  Кузів А.В.,
з участю  представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючою суддею Польською М.В. 06 березня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат,
в с т а н о в и в:
У серпні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 30.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту №4842870, за яким відповідач отримав кредит у сумі 20 000 грн строком на 15 днів зі сплатою процентів і комісії. Процентна ставка становила 5 % на день від залишку кредиту. Договір було укладено в електронній формі шляхом підтвердження заявки одноразовим ідентифікатором. Кошти перераховано на банківську картку відповідача. Позивач вказав, що відповідач свої зобов`язання не виконав, кредитні кошти та проценти за користування ними не повернув. 26.01.2022 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «Вердикт Капітал» за договором факторингу, а в подальшому право вимоги перейшло до ТОВ «Коллект Центр». 
Водночас ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором не погасив, відтак у останнього утворилась заборгованість в розмірі 114 000 грн, з яких: 20 000 грн - тіло кредиту, 92 000 грн - проценти, 2 000 грн - комісія, яку просив стягнути на користь позивача. Також ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з відповідача 25 000 грн витрат на правничу допомогу та 3 028 грн судового збору.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №4842870 від 30.10.2021 у розмірі 85 000 грн, з яких: 20 000 грн - тіло кредиту, 63 000 грн - відсотки за період з 30.10.2021 по 13.01.2022 (за пунктами в т.ч. - 1.6 та 2.3.1.1. договору) та 2 000 грн одноразова комісія, передбачена п.1.5.1 договору.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 257,67 грн та 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що не реєструвався на сайті ТОВ «Мілоан», не подавав заявку на кредит, не отримував кодів підтвердження та не вчиняв жодних дій для укладення кредитного договору. З умовами договору він уперше ознайомився лише у суді першої інстанції.
Відповідач пояснив, що 29.10.2021 у нього було викрадено мобільний телефон разом із двома банківськими картками АТ КБ «ПриватБанк». Після втрати телефону невідомі особи отримали доступ до його рахунків та здійснили незаконні операції. 08.11.2021 він звернувся до поліції із заявою про злочин, а 09.11.2021 було розпочато кримінальне провадження за ч. 1 ст. 185 КК України, у якому його визнано потерпілим. Досудове розслідування триває.
Також ОСОБА_1 зазначив, що ТОВ «Мілоан» було відомо про факт кримінального провадження та можливе шахрайське оформлення кредиту, однак кредитор продовжував нараховувати проценти. Крім того, 16.11.2021 відповідач звертався до товариства електронною поштою з проханням зупинити нарахування відсотків до завершення розслідування.
На думку відповідача, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач ТОВ «Коллект Центр» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що відповідач, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 30 жовтня 2021 року
Крім того, скаржник вважає, що окрім тіла кредиту в сумі 20 000 грн, які він не отримував та не розпоряджався цими коштами, судом також безпідставно стягнуто з нього в користь позивача 63 000 грн відсотків за період з 30.10.2021 по 13.01.2022, тобто за межами строку дії договору, який був визначений до 14.11.2021. 
ОСОБА_1 з посиланням на практику Верховного Суду (постанова від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22), згідно з якою банк має довести, що клієнт своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню його персональних даних або платіжних засобів, зазначає, що позивач не надав належних доказів того, що саме відповідач уклав кредитний договір чи сприяв незаконному оформленню кредиту.
Скаржник зазначає, що в зв`язку з розглядом справи ним будуть понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становитиме - 6 000 грн. Докази фактично понесених відповідачем витрат будуть надані у строки, встановлені нормами ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Зважаючи на викладене, просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, а також вирішити питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Представник ТОВ «Коллект Центр» подав відзив на апеляційну скаргу, оскільки вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що 30.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено електронний договір споживчого кредиту №4842870. Для його укладення відповідач заповнив заявку на сайті товариства, підтвердив її одноразовим SMS-кодом та вказав реквізити банківської картки, на яку було перераховано 20 000 грн кредитних коштів. Представник ТОВ «Коллект Центр» вказує, що факт ідентифікації ОСОБА_1 підтверджується довідкою про ідентифікацію, а всі дані, зазначені в анкеті, відповідають персональним даним відповідача. Договір укладено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», а його підписання одноразовим ідентифікатором підтверджує волевиявлення сторін та погодження всіх істотних умов. На виконання договору кредитні кошти були перераховані на картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням та банківськими виписками, витребуваними судом першої інстанції. Позивач вважає безпідставними твердження відповідача про неотримання коштів, оскільки останній не надав жодних доказів відсутності зарахування коштів на його рахунок.
Щодо доводів про шахрайські дії, позивач зазначає, що сам факт внесення відомостей до ЄРДР не підтверджує вчинення злочину. На думку представника товариства, належним доказом шахрайства може бути лише обвинувальний вирок суду. Тому наявність кримінального провадження не звільняє відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором.
Позивач також вказує, що проценти були нараховані відповідно до умов договору, який передбачав автоматичну пролонгацію у разі наявності непогашеної заборгованості. Відтак строк користування кредитом продовжувався без необхідності укладення додаткових угод.
Також представник ТОВ «Коллект Центр» заперечив проти стягнення витрат на правничу допомогу на користь відповідача, вважаючи їх необґрунтованими та завищеними, оскільки справа є типовою та розглядається у спрощеному провадженні. Водночас позивач просить стягнути з відповідача власні витрати на правничу допомогу в апеляційній інстанції в орієнтовному розмірі 10 000 грн.
У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Представник «Коллект Центр» апеляційну скаргу заперечив, просив її відхилити.
Вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що 30.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі із використанням електронного підпису шляхом одноразового ідентифікатора, було укладено договір №4842870, за яким відповідач отримав кредит в сумі 20 000 грн. Суд вважав, що після настання строку повернення кредиту, визначеного договором, позичальник не повернув отримані кредитні кошти, а продовжив фактично користуватися ними, тому відповідно відбулася пролонгація строку договору не більше як на 60 днів, відповідно до п.2.3.1.1 кредитних договорів.
Здійснивши перерахунок процентів, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» за договором про споживчий кредит № 4842870 від 30.10.2021 підлягає стягненню заборгованість в межах строку кредитування з 30.10.2021 по 13.01.2022 у розмірі 85 000 грн, з яких: 20 000 грн тіло кредиту, 63 000 грн - заборгованість за нарахованими відсотками та 2 000 грн одноразова комісія.
При цьому суд зазначив, що втрата телефону та банківських карток 29.10.2021 сталася з вини відповідача, який звернувся до банку щодо блокування карток лише 02.11.2021. У разі встановлення винної особи у кримінальному провадженні відповідач вправі заявити до неї цивільний позов. Водночас матеріали справи не містять даних про ініціювання відповідачем слідчих дій чи подання клопотань у межах кримінального провадження для встановлення особи, яка отримала кошти.
Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає, що судом першої інстанції повно з`ясовано всі обставини справи, виходячи з такого.
Судом встановлено, 30.10.2021 року (о 00.20 год.) між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №4842870, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося на умовах, визначених цим договором, строком на 15 днів, тобто до 14.11.2021, надати ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 20 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути ТОВ «Мілоан» кредит, сплатити комісію за надання кредиту у сумі 2000 грн та проценти.
Згідно з п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1 договору).
Відповідно до п.2.2.2 договору, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору.
Згідно з п.п. 2.3.1 продовження вказаного в пункту 1.3 договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином:
п.п. 2.3.1.1 пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті товариства tengo.com.ua (далі сайт товариства) і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці.
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною пунктом 1.5.2 договору.
Пунктом 2.3.1.2 пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в пункті 1.6 договору.
У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
У додатку №1 до договору про споживчий кредит №4842870 від 30.10.2021 сформовано графік платежів за договором про споживчий кредит, відповідно до якого сума кредиту 20 000 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 3000 грн, кількість днів у періоді - 15.
Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , який ідентифікований ТОВ «Мілоан», підписав договір про споживчий кредит №4842870 від 3010.2021 шляхом введення одноразового ідентифікатора U68409, який направлений на мобільний телефон НОМЕР_1 .
Згідно з платіжним дорученням ТОВ «Мілоан» здійснило переказ коштів у розмірі 20 000 грн, отримувач - ОСОБА_1 
02.11.2021 (вівторок) відповідач звернувся у найближче відділення Приватбанку щодо питання заблокувати доступ до рахунку відповідача, оскільки у мобільному телефоні була встановлена програма Приват24, а після відновлення йому мобільного номеру телефону 08.11.2021 року знову звернувся до Приватбанку для розблокування рахунку та дізнався про зняття з його рахунку коштів на суму близько 83 000 грн. Цього ж дня 08.11.2021 звернувся із заявою до поліції та відкрито кримінальне провадження № 12021096010000838 (а.с.70-71). ОСОБА_1 визнаний потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, досудове розслідування триває і на даний час (а.с. 111-117).
26.01.2022 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 4842870, укладеного 30.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості станом на 26.01.2022 за яким складала 85000 грн, з яких: 20 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 63 000грн - заборгованість по процентам; 2 000 грн заборгованість по комісії (а.с.14). 
Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення за договором №4842870 від 30.10.2021 жодних погашень боржником не здійснювалось.
Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.03.2023 загальна заборгованість за договором становить 114 000 грн (а.с. 14-15).
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за договорами кредиту.
10.03.2023 року сторонами договору підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором №10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.03.2023.
Згідно з реєстром боржників до договору №10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.03.2023 до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги, в тому числі до боржника ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №4842870 від 30.10.2021.
Сума заборгованості за основним зобов`язанням - 20 000 грн, сума заборгованості за нарахованими процентами - 92 000 грн, сума заборгованості за нарахованими комісіями -2000грн, загальна сума заборгованості - 114 000 грн.
Згідно з відповіддю АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали місцевого суду про витребування доказів від 13 березня 2025 року, на ім`я ОСОБА_1 було емітовано карту № НОМЕР_2 .
З наданої банком виписки по рахунку відповідача вбачається, що 30.10.2021 на згадану карту було зараховано 20 000 грн (т.1 а.с. 148-150).
Щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій № 4149499145838718 за період 30.10.2021-30.11.2021 - +380953173379.
Номер телефону НОМЕР_1 знаходиться в анкетних даних клієнта.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Згідно з частиною першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
З матеріалів справи вбачається, що згідно розділу 6 договору про споживчий кредит № 4842870 від 30.10.2021 договір між ТОВ «Мілоан» та відповідачем був укладений в електронній формі та підписаний за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
У договорі погоджена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк та порядок повернення коштів та оплату комісії за надання кредиту.
Факт перерахування коштів підтверджується платіжним дорученням 59871789 від 30.10.2021 та інформацією від 01.04.2025, наданою АТ КБ «Приватбанк, а також випискою за договором № б/н за період 30.10.2021 (т.1 а.с. 148-150).
Верховним Судом у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц зроблені висновки про те, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами.
Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Крім того, виписка по рахунку формується на підставі обумовленого сторонами договору банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Відповідач заперечує факт укладення кредитного договору, зазначаючи, що не реєструвався на сайті ТОВ «Мілоан», не подавав заявку на кредит та не підтверджував його оформлення. За його словами, 29.10.2021 у нього було викрадено мобільний телефон і банківські картки, після чого невідомі особи отримали доступ до рахунків та оформили кредит. 08.11.2021 він звернувся до поліції, а 09.11.2021 розпочато кримінальне провадження, у якому його визнано потерпілим. 
Доказів на підтвердження того, що досудове розслідування на час розгляду цивільної справи завершене і кримінальна справа за вищевказаним фактом перебуває в провадженні суду, матеріали справи не містять.
В той же час, жодних відомостей щодо результатів вказаного кримінального провадження, встановлення причетних до злочину осіб суду не надано.
Отже, сама по собі наявність кримінального провадження, порушеного за заявою ОСОБА_1 , не може свідчити про те, що кредитний договір укладено від імені відповідача іншою особою (особами) за відсутності його волевиявлення, оскільки такі обставини можуть бути встановлені обвинувальним вироком суду, а також не може бути підставою для звільнення позичальника від обов`язку належного виконання кредитного зобов`язання і виконання умов договору у разі настання певних обставин, передбачених ними.
Необхідно зазначити, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від відповідача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим.
На підставі досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач має повернути грошові кошти, які були зараховані на його кредитний рахунок, та сплатити проценти за їх використання.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача зокрема заборгованість за договором №4842870 від 30.10.2021 за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 114 000 грн.
Пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору №4842870 від 30.10.2021 встановлено, що кредит надається строком на 15 днів з 30.10.2021 (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 14.11.2021.
Згідно з п.1.5.2. договору №4842870 від 30.10.2021 проценти за користування кредитом: 3 000 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Відповідно до 1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Умовами вказаного кредитного договору передбачена можливість продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових або стандартних умовах (пункт 2.3. договорів).
Пунктом 2.3.1.2. договору №4842870 від 30.10.2021 передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах згідно яких позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.
Тобто, сторони договору погодили умови пролонгації строку кредитування.
Станом на час укладення договору про споживчий кредит від 30 жовтня 2021 року, положення Закону України «Про споживче кредитування» не містили заборони щодо встановлення умов у договорі про продовження строку користування (пролонгації) кредитними коштами.
Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором №4842870 від 30.10.2021, тобто до 14.11.2021, а тому пролонгація строку кредитування відбулась на стандартних (базових) умовах, що відповідає пункту 2.3, 2.3.1.2 договору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що нарахування процентів за договором про споживчий кредит №4842870 від 30.10.2021 слід проводити в межах строку кредитування, визначеного договором з урахуванням допустимої пролонгації, передбаченої пунктом 1.6 та 2.3.1.1. договору, а саме за період з 30.10.2021 до 13.01.2022.
Інші наведені в апеляційні скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення.
Обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2026 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий        В.А. Девляшевський
Судді:         В.М. Луганська
Є.Є. Мальцева

Повне судове рішення складено 01 липня 2026 року.